Справа №: 398/5794/25	

провадження №: 2/398/577/26
РІШЕННЯ
Іменем України 
"18" червня 2026 р. м.Олександрія
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області 
у складі: головуючого судді Голосеніної Т.В.,
за участю секретаря судового засідання Шаповал І.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -
В С Т А Н О В И В :
ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором .
В обґрунтування позовних вимог зазначили наступне.
1. 05.09.2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №05671-09/2023. Відповідно до умов договору відповідач отримав позику в розмірі в розмірі 15000 грн. та зобов`язався повернути суму отриманого кредиту та відсотки у строки, обумовлені кредитним договором. 24.05.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №24052024, відповідно до якого ТОВ «Аванс Кредит» передало, а ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає за плату належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги від 24.05.2024 року до Договору факторингу №24052024 від 24.05.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 113625 грн., з яких: 15000 грн. – сума заборгованості по основному боргу; 98625 грн. – сума заборгованості по відсоткам.
2. 06.11.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір надання коштів у кредит №8771839. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит в розмірі 8200 грн. та зобов`язався повернути суму отриманого кредиту та відсотки у строку, обумовлені кредитним договором. 27.03.2025 року між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №27/03/25, відповідно до якого ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» передало, а ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає за плату належні ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру боржників №1 від 27.03.2025 року до Договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 14760 грн., з яких: 8200 грн. – сума заборгованості по основному боргу; 246,00 грн. – сума заборгованості по відсоткам, 4100 грн. – сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом, 2214 грн. – комісія за надання кредиту.
Просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №05671-09/2023 в розмірі 113625,00 грн., заборгованість за кредитним договором №8771839 в розмірі 14760,00 грн., понесені судові витрати.
Ухвалою судді від 30.09.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно поданої заяви просить справу розглядати без участі представника та у випадку неявки у судове засідання відповідача, не заперечує проти постановлення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Мунтян В.І. у судове засідання не з`явився, надав суду письмові пояснення, відповідно до яких зазначив, що позивачем не надано суду доказів зарахування на картковий рахунок відповідача кредитних коштів, також не надано суду доказів, які б підтвердили факт надання відповідачу кредитів.
Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 05.09.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Аванс Кредит» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит 15000 грн. на 360 днів, дата погашення кредиту 29.08.2024 року.
Відповідно до п.1.4 Договору за користування кредитом нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом.
Пунктом 1.4.1 зазначено, що процентна ставка становить 2,50% та застосовується в межах строку кредитування.
Відповідно до п.1.6 Договору зазначено, що кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки №4323-35хх-хххх-3704 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту.
Зазначений кредитний договір, графік платежів, паспорт споживчого кредиту, підписано відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором W2210 05.09.2023 року, що відповідає вимогам ЗУ «Про електронну комерцію».
Листом ТОВ «Аванс Кредит» від 08.07.2025 року зазначено, що 05.09.2023 року 08:30:06 було успішно перераховано кошти на платіжну карту клієнта – маска карти НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 280947666, призначення платежу: зачислення 15000 грн. на картку НОМЕР_1 .
Згідно з розрахунком заборгованості, який надано ТОВ «Аванс Кредит», заборгованість за кредитним договором №05671-09/2023 від 05.09.2023 року станом на 24.05.2024 року складає 113625 грн., з яких 15000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 98625 грн. – заборгованість за вісотками.
Згідно договору факторингу №24052024 від 24.05.2024 року та акту прийому передачі Реєстру Боржників ТОВ «Аванс Кредит» відступило за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняла право вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.
Згідно Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №24052024 від 24.05.2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло право вимоги щодо кредитного договору №05671-09/2023, який укладено з ОСОБА_1 зазначена сума загального боргу в розмірі 113625 грн.
Після отримання права грошової вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не здійснювало нарахування відповідачу штрафних санкцій.
Крім цього, 06.11.2024 року ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит в розмірі 8200 грн. на 30 днів, дата погашення кредиту 05.12.2024 року, денна процентна ставка 1% в день на суму залишку по кредиту.
Також, відповідно до п.2.2 Договору зазначена процентна ставка за понадстрокове користування кредитом 5% в день.
Відповідно до п.10.5 у разі порушення строків повернення кредиту позичальником, якщо сума кредиту перевищує розмір мінімальної заробітної плати, користування кредитом понад встановлений договором строк нараховуються проценти за понадстрокове користування в розмірі, зазначеному у п.2.2 Договору.
Пунктом 12 Договору зазначені реквізити відповідача та номер банківської картки НОМЕР_2 .
Відповідно до договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 року та акту прийому-передачі Реєстру Боржників ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» відступило за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняла право вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.
Згідно Витягу з Реєстру боржників №1 до договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло право вимоги щодо кредитного договору №8771839, який укладено з ОСОБА_1 зазначена сума загального боргу в розмірі 14760 грн.
Після отримання права грошової вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не здійснювало нарахування відповідачу штрафних санкцій.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ч.ч.1, 3 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Частиною першою ст. 512 ЦК України, встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв діалогового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимог.
Частиною першою статтею 528 ЦК України передбачено, що виконання може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не впливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржником іншою особою.
Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань.
Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Положеннями статтей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ч. 1 ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Згідно ст. 1087 ЦК України, розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або безготівковій формі.
Граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб - підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України.
Відповідно до ст. 1088 ЦК України, під час здійснення безготівкових розрахунків допускається застосування платіжних інструкцій, передбачених законодавством України, банківськими правилами та звичаями ділового обороту.
Сторони у договорі мають право обрати будь-який вид безготівкових розрахунків на свій розсуд.
Безготівкові розрахунки провадяться через банки, небанківських надавачів платіжних послуг, в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків.
Порядок здійснення безготівкових розрахунків регулюється цим Кодексом, законом та банківськими правилами.
Згідно ч. 4 ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію», фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4, 6, 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір, крім визначених цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до п.п. 3, 28, 29, 30, 53, 54 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги»:
безготівкові розрахунки - перерахування коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів, а також перерахування надавачами платіжних послуг коштів, внесених платниками готівкою, на рахунки отримувачів;
користувач платіжних послуг (далі - користувач) - фізична особа або юридична особа, яка отримує чи має намір отримати платіжну послугу як платник або отримувач (або обидва одночасно) та/або є власником електронних грошей (цифрових грошей Національного банку України), а в разі надання послуг банком - клієнт банку;
кредитовий переказ - платіжна операція з рахунку платника на підставі платіжної інструкції, наданої платником або надавачем послуг з ініціювання платіжних операцій, за умови отримання згоди платника на виконання платіжної операції, наданої надавачу платіжних послуг платника;
кредитовий трансфер - платіжний інструмент у вигляді сукупності процедур, передбачених нормативно-правовими актами Національного банку України, що використовується для ініціювання кредитового переказу;
переказ коштів без відкриття рахунку - платіжна послуга, що надається платнику з метою переказу коштів у готівковій чи безготівковій формі отримувачу або надавачу платіжних послуг, який діє від імені отримувача, під час якої надавач цієї послуги не використовує відкритий у нього рахунок платника та/або отримувача;
платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про платіжні послуги» надавач платіжних послуг зобов`язаний вести облік своїх операцій та подавати до Національного банку України звітність щодо здійснення діяльності з надання платіжних послуг відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України.
Статтею 23 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що надавачі платіжних послуг, визначені в пункті 9 частини першої статті 10 цього Закону, зобов`язані здійснювати ідентифікацію та верифікацію користувачів відповідно до вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.
Згідно ст. 27 Закону України «Про платіжні послуги», усі документи, що підтверджують надання платіжних послуг (виконання платіжних операцій), зберігаються надавачами платіжних послуг та їх комерційними агентами не менше п`яти років з дня припинення ділових відносин з клієнтом або з дня завершення разової фінансової операції без встановлення ділових відносин з клієнтом.
Під час зберігання документів, що містять банківську таємницю або іншу інформацію з обмеженим доступом, надавачі платіжних послуг та їх комерційні агенти забезпечують дотримання вимог, встановлених законодавством для зберігання відповідної інформації.
Згідно ч. 1 ст. 34 Закону України «Про платіжні послуги», до платіжних інструментів належать:
1) прямий дебет;
2) кредитовий трансфер;
3) електронні платіжні засоби.
Як вбачається із ч.ч. 1, 2, 6, 7 ст. 40 Закону України «Про платіжні послуги», форма та порядок надання платіжної інструкції визначаються в договорі між користувачем та надавачем платіжних послуг, якщо інше не передбачено законодавством.
Платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції.
Надавач платіжних послуг зобов`язаний забезпечити фіксування в операційно-обліковій системі дати і часу надходження платіжної інструкції, прийняття її до виконання (або відмови в її прийнятті), виконання платіжної інструкції.
Відповідно до ст. 49 Закону України «Про платіжні послуги», платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі.
Згідно ст. 50 Закону України «Про платіжні послуги», небанківські надавачі платіжних послуг забезпечують виконання платіжних операцій користувачів через розрахункові рахунки, відкриті в банках або в розрахунковому банку платіжної системи, учасниками якої вони є.
Розрахунки між небанківськими надавачами платіжних послуг для забезпечення виконання платіжних операцій користувачів (крім платіжних операцій у межах одного надавача платіжних послуг) здійснюються шляхом проведення суми платіжної операції між розрахунковими рахунками небанківських надавачів платіжних послуг, що відкриті в банках (розрахунковому банку платіжної системи).
Банки забезпечують виконання платіжних операцій своїх клієнтів, у тому числі операцій небанківських надавачів платіжних послуг, шляхом виконання міжбанківських платіжних операцій або платіжних операцій, що виконуються в межах одного банку.
У постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 569/7648/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 зроблено висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
На підставі матеріалів справи і досліджених судом доказів, які надано позивачем, суд дійшов таких висновків.
В судовому засіданні встановлено, що між відповідачем та ТОВ Аванс Кредит» дійсно було укладено договір фінансового кредиту №05671-09/2023, який підписано відповідачем електронним підписом W2210. 
Зазначений факт відповідачем спростований належними доказами не був.
Суд зазначає також, що у договорі, який укладено між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем 05.09.2023 року зазначено, що кредит надається клієнту у безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки№4323-35Х-ХХХХ-3704 (п.1.6).
Згідно листа Сервісу онлайн платежів від 08.07.2025 року зазначено, що 05.09.2023 року о 08:30:06 успішно перераховано кошти на платіжну карту клієнта – НОМЕР_1 в розмірі 15000 грн., номер транзакції в системі – 280947666, призначення платежу – зарахування 15000 грн.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд критично оцінює такі доводи відповідача щодо неотримання ним кредитних коштів від ТОВ «Аванс Кредит», оскільки ані ТОВ «Аванс Кредит», ані позивач, як фінансові установи, не є банком та не може мати доступу до карткового рахунку відповідача і формувати відповідні виписки по рахунку, що є первинними документами бухгалтерського обліку, оскільки не є його власником та вказана інформація є банківською таємницею, доступ до якої має лише відповідач, як клієнт банку. При цьому, відповідач не надав таку виписку по картковому рахунку, що б дало можливість відхилити ті обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог. Відтак, такі доводи відповідача суд до уваги не бере.
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №05671-09/2023 вбачається, що він відповідає вимогам закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується із умовами кредитного договору, з нього встановлено розмір основного боргу та нараховані проценти відповідно до умов договору про надання фінансового кредиту в період дії такого договору.
У свою чергу, стороною відповідача не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надано власного розрахунку на спростування доводів і розрахунків позивача.
Зазначена позиція повністю узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 11.07.2018 у справі № 753/7883/15, у якому ВС зазначив, що доводи сторони про необґрунтованість розрахунку заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.
На підставі викладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №05671-09/2023 від 05.09.2023 року в розмірі 113625,00 грн.
Щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №8771839 від 06.11.2024 року суд зазначає наступне.
Так, судом встановлений факт укладення між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №8771839 від 06.11.2024 року. Зазначений факт відповідачем визнаний та не спростований.
Проте, суд зазначає, що позивачем при зверненні до суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту перерахування суми позики в розмірі 8200 грн. на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_2 .
Клопотання щодо витребування таких доказів позивачем не подавались та у матеріалах справи відсутні.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Вимогами ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22).
Суд враховує доводи відповідача про відсутність достатніх доказів щодо перерахунку кредитних коштів за договором надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №8771839 від 06.11.2024 року.
На підставі викладеного, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання відповідачем кредитних коштів за договором №8771839 від 06.11.2024 року, суд дійшов висновку щодо недоведеності позивачем позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №8771839 від 06.11.2024 року в розмірі 14760,00 грн.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №05671-09/2023 в загальному розмірі 113625,00 грн.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2679,88 грн. (113625,00 /128385,00 х 3028,00);
Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ЄДРПОУ 35625014, заборгованість за договір фінансового кредиту №05671-09/ 2023 від 05.09.2023 року в розмірі 113625 (сто тринадцять тисяч шістсот двадцять п`ять) грн. 00 коп., з яких: 15000 грн. – заборгованість за основною сумою боргу, 98625 грн. – заборгованість за відсотками.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ЄДРПОУ 35625014, 2679 (дві тисячі шістсот сімдесят дев`ять) грн. 88 коп. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 18.06.2026 року.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Т.В.Голосеніна