П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/8882/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід Олена Степанівна 
Суддя-доповідач - Томчук А.В. 
17 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Томчука А.В. 
суддів: Драчук Т. О.  Савицької Н.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 10 Окремої Автомобільної Санітарної Роти на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 10 Окремої Автомобільної Санітарної Роти про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до 10 окремої автомобільної санітарної роти (код ЄДРПОУ 24972794), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві додаткової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період з 25.07.2022 по 31.12.2022 в розмірі 100 000 грн на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві зазначену додаткову винагороду за вказаний період з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.03.2026 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 окремої автомобільної санітарної роти щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період з 25.07.2022 по 31.12.2022 в розмірі 100 000 грн на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони. Зобов`язано 10 окрему автомобільну санітарну роту нарахувати та виплатити ОСОБА_1 зазначену додаткову винагороду за вказаний період з урахуванням раніше виплачених сум. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт безпосередньої участі позивача у заходах забезпечення здійснення національної безпеки і оборони підтверджений належними доказами, зокрема довідкою відповідача № 37 від 06.06.2025, виданою на підставі журналів бойових дій, а невиплата додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн є протиправною; відсутність наказів командування вищого рівня є внутрішнім елементом адміністративної процедури та не може обмежувати право військовослужбовця на належне грошове забезпечення.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, 10 окрема автомобільна санітарна рота подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16.03.2026 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 повністю. За доводами апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та надав неналежну оцінку доказам. Зокрема, апелянт вказує, що відповідно до п. 1-2 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 та п. 5 телеграми Міністра оборони України від 25.03.2022 № 248/1298, виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників), а відсутність належним чином оформлених та затверджених наказів командування вищого рівня об`єктивно унеможливлювала здійснення відповідних виплат. Апелянт також зазначає, що окреме доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29 не містить положень, які б дозволяли здійснити виплату виключно на підставі довідки без відповідного наказу командування. Крім того, апелянт стверджує, що судом першої інстанції не було повною мірою з`ясовано обставин щодо виконуваних позивачем завдань та місця їхнього виконання, не встановлено, які саме завдання виконував позивач, на якому напрямку, та чим це підтверджується. Апелянт посилається на постанову Верховного Суду від 29.05.2025 у справі № 120/10230/22, а також на постанови Верховного Суду від 22.11.2023 у справі № 520/690/23, від 05.06.2024 у справі № 200/660/23.
ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, хоча матеріали адміністративної справи містять докази повідомлення останнього про відкриття апеляційного провадження у справі.
Інших заяв від учасників справи до суду не надходило.
З урахуванням приписів статті 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з наступного.
Приписами частин першої - третьої статті 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що ОСОБА_1 з 04.03.2022 проходить військову службу за мобілізацією у 10 окремій автомобільній санітарній роті на посаді водія-електрика радіостанції.
Згідно з наказом командира угрупування сил і засобів Медичних сил « ІНФОРМАЦІЯ_1 » угрупування Медичних сил Збройних Сил України № 1 від 25.07.2022 позивач вважався таким, що 25.07.2022 прибув до складу сил та засобів, які залучаються та приймають безпосередню участь в організації та забезпеченні медичного виконання спеціальних завдань (заходів) забезпечення, як складової всебічного забезпечення в районах ведення бойових дій, під час здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії у координації з силами і засобами медичного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, у складі угруповання сил і засобів Медичних сил «Дніпро», з метою виконання службових (бойових, спеціальних) завдань.
Відповідно до довідки 10 окремої автомобільної санітарної роти № 37 від 06.06.2025 позивач в період з 25.07.2022 по 31.12.2022 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Дніпропетровській області (Дніпровський р-н, Нікопольський р-н, Криворізький р-н, Синельниківський р-н). Довідка видана на підставі журналів бойових дій 10 окремої автомобільної санітарної роти (21.03.2022 № 11ДСК (Том 1), 09.12.2022 № 11ДСК (Том 2)).
Наказами Головнокомандувача Збройних Сил України № 212 від 01.08.2022, № 237 від 01.09.2022, № 262 від 01.10.2022, № 282 від 01.11.2022, № 1 від 02.01.2023 Дніпропетровська область визначена як район ведення воєнних (бойових) дій з 01.07.2022 по 31.12.2022.
За період з 25.07.2022 по 31.12.2022 відповідач виплатив позивачеві додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 в розмірі 30 000 грн щомісячно. Додаткову винагороду у збільшеному розмірі 100 000 грн за вказаний період позивачеві не виплачено.
Відповідач факт участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, у період з 25.07.2022 по 31.12.2022 не заперечує.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту.
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 9 Закону № 2011-XII порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260).
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24 лютого 2022 року № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).
Пунктом 1 Постанови № 168 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, «а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах».
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793 Постанову № 168 доповнено пунктом 2-1, згідно з яким порядок і умови виплати додаткової винагороди визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Відповідно до статті 8 Закону України від 06.12.1991 № 1934-XII «Про Збройні Сили України» Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07.03.2022 № 248/1217, від 25.03.2022 № 248/1298, від 18.04.2022 № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01.06.2022), а потім окреме доручення від 23.06.2022 № 912/з/29.
У телеграмі від 25.03.2022 № 248/1298 Міністр оборони визначив зміст поняття «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів», яке охоплює, зокрема, виконання військовослужбовцем бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави в районі ведення воєнних (бойових) дій, а також бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями.
За пунктом 3 телеграми від 25.03.2022 № 248/1298 документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість; рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця у бойових діях.
Відповідно до п. 5 телеграми від 25.03.2022 № 248/1298 виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн або 30 000 грн необхідно здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин по особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
В подальшому Міністром оборони України прийнято окреме доручення від 23.06.2022 № 912/з/29, яким аналогічно визначено перелік видів діяльності, що охоплюються поняттям «безпосередня участь у бойових діях або заходах», та перелік документів для підтвердження такої участі, зокрема: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій; рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця у бойових діях.
Суд враховує, що у постанові від 06.06.2024 у справі № 400/1217/23 Верховний Суд прийшов до висновку, що при прийнятті окремого доручення від 23.06.2022 № 912/з/29 Міністр оборони України реалізував делеговані йому повноваження щодо визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та з метою забезпечення реалізації пункту 1 Постанови № 168 визначив на період дії воєнного стану порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також документи для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях та заходах.
Аналізуючи встановлені обставини справи в контексті наведених норм права, колегія суддів зазначає, що визначальною умовою для отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі (до 100 000 грн) за Постановою № 168 є саме факт безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Як вбачається з матеріалів справи, факт безпосередньої участі позивача в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у складі угруповання сил і засобів Медичних сил «Дніпро» безпосередньо в районах ведення бойових дій (Дніпропетровська область) у період з 25.07.2022 по 31.12.2022 підтверджується: наказом командира угрупування сил і засобів Медичних сил « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 1 від 25.07.2022 про прибуття позивача до складу сил та засобів, які залучаються та приймають безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони в районах ведення бойових дій; довідкою відповідача № 37 від 06.06.2025, виданою на підставі журналів бойових дій 10 окремої автомобільної санітарної роти (21.03.2022 № 11ДСК (Том 1), 09.12.2022 № 11ДСК (Том 2)); наказами Головнокомандувача Збройних Сил України № 212 від 01.08.2022, № 237 від 01.09.2022, № 262 від 01.10.2022, № 282 від 01.11.2022, № 1 від 02.01.2023, якими Дніпропетровська область визначена як район ведення воєнних (бойових) дій з 01.07.2022 по 31.12.2022.
При цьому довідка № 37 від 06.06.2025 видана на підставі первинних документів оперативного обліку - журналів бойових дій 10 окремої автомобільної санітарної роти, що повністю відповідає переліку документів, визначених телеграмою Міністра оборони України № 248/1298 та окремим дорученням № 912/з/29.
Щодо доводів апеляційної скарги про неможливість виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн через ненадходження відповідних наказів від командування вищого рівня, колегія суддів зазначає наступне.
За сталою правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2024 у справі № 560/12539/22, від 28.05.2024 у справі № 560/1200/23 та від 06.06.2024 у справі № 200/706/23, належним підтвердженням участі військовослужбовця у бойових діях є довідка командира військової частини (установи), до якої він був відряджений або у складі якої виконував завдання. Належне оформлення та надіслання наказів є внутрішнім елементом адміністративної процедури взаємодії між органами військового управління, тоді як право військовослужбовця на отримання належних сум винагороди є первинним і виникає безпосередньо з факту виконання ним бойових завдань у небезпечних умовах.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 23.05.2024 у справі № 120/4387/23, від 19.09.2024 у справах № 120/5151/23, № 120/4953/23 та від 10.10.2024 у справах № 120/7502/23, № 120/5154/23.
Таким чином, порушення порядку передання документів, наказів чи іншої інформації між військовими частинами та органами управління щодо безпосередньої участі особи у заходах з національної безпеки не може бути підставою для обмеження права військовослужбовця на належне грошове забезпечення. Відсутність наказу командування вищого рівня не звільняє відповідача від обов`язку нарахувати та виплатити додаткову винагороду, оскільки право на таку виплату виникає безпосередньо з факту участі у бойових діях, а не з факту видання відповідного наказу.
Посилання апелянта на ст. 19 Конституції України та неможливість здійснення виплат без наявності відповідних управлінських рішень (наказів) не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки саме на суб`єкта владних повноважень - військову частину - покладено обов`язок належного оформлення документів для здійснення виплат. Невиконання цього обов`язку не може покладатися на військовослужбовця та обмежувати його право на отримання гарантованих державою виплат.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було повною мірою з`ясовано обставин щодо виконуваних позивачем завдань та місця їхнього виконання, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що позивач у спірний період перебував у складі угруповання сил і засобів Медичних сил « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та виконував завдання із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій, що підтверджується наказом командира угрупування № 1 від 25.07.2022 та довідкою відповідача № 37 від 06.06.2025. При цьому сам відповідач у відзиві на позовну заяву, поданому до суду першої інстанції, не заперечував факт участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, у період з 25.07.2022 по 31.12.2022, перебуваючи в Дніпропетровській області. Довідка № 37 від 06.06.2025 видана саме відповідачем - командиром тієї військової частини, у якій позивач проходить службу, на підставі журналів бойових дій цієї ж частини, що є первинними документами оперативного обліку.
Щодо посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 29.05.2025 у справі № 120/10230/22, колегія суддів зазначає, що правові висновки Верховного Суду підлягають застосуванню з урахуванням конкретних обставин кожної справи. У даній справі факт безпосередньої участі позивача у бойових діях підтверджений сукупністю належних, достовірних та допустимих доказів, а відповідач не заперечував цей факт ні у відзиві на позовну заяву, ні в апеляційній скарзі. За таких обставин посилання на зазначену постанову не спростовує правильності висновків суду першої інстанції.
Посилання апелянта на постанови Верховного Суду від 22.11.2023 у справі № 520/690/23 та від 05.06.2024 у справі № 200/660/23 також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки у даній справі обставини щодо участі позивача у бойових діях встановлені на підставі належних доказів, а відповідач підтвердив факт такої участі.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві додаткової винагороди, що передбачена Постановою № 168, за період з 25.07.2022 по 31.12.2022 в розмірі 100 000 грн на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві зазначену додаткову винагороду з урахуванням раніше виплачених сум.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статей 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до положень статті 139 КАС України не здійснюється. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу 10 Окремої Автомобільної Санітарної Роти залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Томчук А.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Савицька Н.В.