ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 300/3165/25 пров. № А/857/25498/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року у справі № 300/3165/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, про визнання протиправними дій,

суддя у І інстанції Кафарський В.В., 
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,
дата складення повного тексту рішення 09 червня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – ГУ ПФУ в Донецькій області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), у якому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 16.04.2025 №092250007267;
зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області провести перерахунок та виплату пенсії позивачці з моменту її призначення (22.08.2024), зарахувавши до загального страхового стажу період роботи з 23.02.2005 по 31.08.2022 у Комунальному некомерційному підприємстві «Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради» в подвійному розмірі згідно із статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 у справі № 300/3165/25 позов було задоволено.
При цьому суд першої інстанції, врахувавши правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, дійшов висновку, що періоди роботи в інфекційному закладі охорони здоров`я слід зарахувати до страхового стажу позивачки у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ в Донецькій області, яке у своїй скарзі просило скасувати його та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004 застосовується виключно у частині визначення права на пенсію за вислугу років. Таким чином, період роботи позивачки у інфекційному відділені закладу охорони здоров`я з 23.02.2005 по 31.08.2022 ГУ ПФУ в Донецькій області зарахований до загального страхового стажу в одинарному розмірі згідно із статтею 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Для періодів роботи після 01.01.2004 законодавством не встановлено пільг щодо обчислення страхового стажу працівників відділень закладів охорони здоров`я. Разом з тим, скаржник наполягає на пропуск позивачкою строку для звернення до суду з позовними вимогами.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 22.08.2024, яку призначено на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 по справі №300/9475/24, яке набрало законної сили 21.02.2025.
08.04.2025 ОСОБА_1 звернулась із заявою до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про перерахунок пенсії, в якій просила зарахувати до її страхового стажу період роботи у КНП «Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради» в подвійному розмірі, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», долучивши до заяви довідку КНП «Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради Івано-Франківської області» від 30.10.2024 №226 про підтвердження факту роботи позивачки з 23.02.2005 по 15.05.2023 на посадах та робота, на яких, згідно зі статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховується в подвійному розмірі (особам, які працювали в інфекційних закладах охорони здоров`я). Вказана заява надавалась позивачкою також і при зверненні за призначенням пенсії.
Органом, який розглядав подану заяву, за принципом екстериторіальності визначено ГУ ПФУ в Донецькій області.
За результатами розгляду заяви про перерахунок пенсії ГУ ПФУ в Донецькій області 16.04.2025 прийнято рішення №092250007267 про відмову в проведенні перерахунку пенсії відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». При цьому зазначено, що пільгове обчислення (у подвійному розмірі) страхового стажу відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовується лише до 01.01.2004. Після набрання чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто з 01.01.2004, всі періоди страхового стажу враховуються в одинарному розмірі.
Вважаючи таке рішення ГУ ПФУ в Донецькій області протиправним, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законами України «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788-ХІІ) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV). Закон №1058-IV набрав чинності 01.01.2004. До цього моменту пенсійні правовідносини були врегульовані Законом №1788-ХІІ.
Відповідно до преамбули Закону №1058-IV цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Таке правове регулювання визначає, що положення Закону №1788-ХІІ, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивачки за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб?єктами під час виконання покладених на них функцій.
Відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Судом встановлено і не заперечується відповідачем, що позивачка в період з 23.02.2005 по 15.05.2023 працювала у Комунальному некомерційному підприємстві “Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради” на посаді молодшої медичної сестри. Вказане підтверджується записами у трудовій книжці, а також довідкою від 30.10.2024 №226, виданою Комунальним некомерційним підприємством «Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради», які були надані пенсійному органу.
За правилами статті 60 Закону №1788-ХІІ та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, від 27.04.2023 у справі №160/14078/22 та від 11.02.2025 у справі №420/8637/24, у яких суд дійшов висновку про правомірність зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01.01.2004, тобто після дати набрання чинності Законом №1058-IV.
Враховуючи встановлені обставини справи, апеляційний суд приходить до переконання про наявність порушення прав позивачки з боку відповідача щодо відмови у зарахуванні періоду роботи з 23.02.2005 по 31.08.2022 у Комунальному некомерційному підприємстві “Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради” на посаді молодшої медичної сестри до стажу роботи у подвійному розмірі.
Таким чином апеляційний вважає, що суд першої інстанції підставно зобов`язав відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачці, зарахувавши період її роботи з 23.02.2005 по 31.08.2022 у Комунальному некомерційному підприємстві “Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради” у подвійному розмірі згідно зі статтею 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Щодо доводів скаржника про пропуск позивачкою строку для звернення до суду з позовними вимогами, апеляційний суд виходить із такого.
Так, строк звернення до адміністративного суду визначено статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, за змістом частин 1, 2 якої, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Апеляційним судом встановлено, що позивачці на виконання судового рішення від 21.01.2025 по справі №300/9475/24 яке набрало законної сили 21.02.2025, призначено з 22.08.2024 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2. ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії 08.04.2025. Відповідачем відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії рішенням від 16.04.2025, а до суду з позовом ОСОБА_1 звернулася 07.05.2025, тобто в межах шестимісячного строку звернення до суду.
При цьому, апеляційний суд зауважує, що відповідно до пункту 4.10. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» після перерахунку пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи для здійснення виплати пенсії. Оскільки ОСОБА_1 перебуває на обліку ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах, то дії зобов`язального характеру щодо проведення виплати пенсії позивачці з моменту її призначення має вчинити ГУ ПФУ Івано-Франківській області.
Разом Із тим, за правилами частини 5 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Відповідно до змісту прохальної частини адміністративного позову ОСОБА_1 не просила зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській здійснити виплату пенсії з моменту її призначення. Натомість, у позовній заяві ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зазначене як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Апеляційний суд наголошує, що Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено можливості звернення з позовними вимогами до третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Отже, у спірному випадку суд першої інстанції мав за правилами статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України здійснити заміну первинного відповідача на належного, залучити до участі у справі співвідповідача або, у разі наявності заперечень позивача, залучити як другого відповідача.
Аналіз статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України, що встановлює правила заміни неналежної сторони дає підстави для висновку, що заміна неналежного відповідача, або залучення до справи співвідповідача може проводитися виключно судом першої інстанції.
Оскільки стаття 48 Кодексу адміністративного судочинства України як наслідок заміни неналежного відповідача чи залучення належного відповідача у якості другого відповідача передбачає розгляд справи спочатку, апеляційний суд позбавлений можливості проведення такої процесуальної дії, як залучення належного відповідача у якості другого відповідача.
Можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено.
Враховуючи те, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не є співвідповідачем у справі та суд апеляційної інстанції позбавлений можливості його залучити, як і позбавлений можливості направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, у випадку, що розглядається, слід відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області провести виплату пенсії з моменту її призначення з підстав пред`явлення таких вимог до неналежного відповідача. При цьому позивачка не позбавлена права звернутися до пенсійного органу, на обліку якого перебуває та отримує пенсію, для здійснення виплати пенсії за результатами розгляду справи, а у випадку відмови вимагати проведення таких виплат у судовому порядку.
Частиною 1 статті 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та допустив невідповідність висновків, викладених у його судовому рішенні, таким обставинам. Відтак, апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Донецькій області слід задовольнити частково, скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. 

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року у справі №300/3165/25 у частині задоволення позову скасувати та такі позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 16 квітня 2025 року №092250007267.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до загального страхового стажу період роботи з 23 лютого 2005 року по 31 серпня 2022 року у Комунальному некомерційному підприємстві «Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради» в подвійному розмірі згідно із статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар