ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

30 червня 2026 року	Справа №160/9484/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Прудника С.В. 	 	
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

15.04.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 15.04.2026 року через систему “Електронний суд” позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка полягає у непроведенні ОСОБА_1 перерахунку пенсії відповідно до частини 2 статті 42 Закону України № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії в розмірі 7763,17 грн, на коефіцієнти збільшення 1,11 за 2021 рік, 1,14 за 2022 рік, 1,197 за 2023 рік, 1,0796 за 2024 рік, 1,115 за 2025 рік та з 01.03.2026 на коефіцієнт збільшення 1,121;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії відповідно до частини 2 статті 42 Закону України № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії в розмірі 7763,17 грн, на коефіцієнти збільшення 1,11 за 2021 рік, 1,14 за 2022 рік, 1,197 за 2023 рік, 1,0796 за 2024 рік, 1,115 за 2025 рік та з 01.03.2026 на коефіцієнт збільшення 1,121 та у зв`язку з цим провести виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 15.10.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він з 19.04.2020 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Ознайомившись із матеріалами своєї електронної пенсійної справи через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України, позивач встановив, що при обчисленні його пенсії відповідач застосував показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, у розмірі 3764,40 грн (за 2017–2019 роки) із подальшим послідовним застосуванням коефіцієнтів індексації 1,17; 1,11; 1,11; 1,14; 1,197; 1,0796; 1,115; 1,121, тоді як, на його думку, відповідно до вимог частини другої статті 40 Закону України № 1058-IV для призначення пенсії у 2020 році повинен був використовуватися фактичний показник середньої заробітної плати за 2017–2019 роки у розмірі 7763,17 грн, який і підлягав щорічному збільшенню на встановлені законодавством коефіцієнти індексації. Позивач зазначає, що у лютому 2026 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про проведення перерахунку пенсії, в якій просив здійснити її перерахунок відповідно до частини другої статті 42 Закону України № 1058-IV шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати у розмірі 7763,17 грн на коефіцієнти 1,11 за 2021 рік, 1,14 за 2022 рік, 1,197 за 2023 рік, 1,0796 за 2024 рік та 1,115 за 2025 рік. Однак листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 04.03.2026 № 24599-13637/Д-01/8-0400/26 у задоволенні зазначеної заяви фактично було відмовлено. За змістом відповіді відповідач вказав, що проведення перерахунку пенсії за 2021–2023 роки є недоцільним, оскільки призведе до зменшення її розміру, у зв`язку з чим у зазначений період позивачу встановлювалися відповідні доплати, а індексація пенсії у 2025 році проведена відповідно до вимог чинного законодавства. На переконання позивача, така бездіяльність відповідача є протиправною, оскільки при проведенні щорічної індексації пенсії орган Пенсійного фонду повинен був збільшувати саме той показник середньої заробітної плати, який був врахований при призначенні пенсії, тобто 7763,17 грн, а не показник 3764,40 грн, застосований станом на 01.10.2017. Позивач вважає, що положення пункту 5 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124, у цій частині суперечать частині другій статті 42 Закону України № 1058-IV, яка має вищу юридичну силу, а тому при здійсненні індексації повинні застосовуватися саме приписи закону. Посилаючись також на правові висновки Верховного Суду, зокрема викладені у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.04.2025 у справі № 200/5836/24, а також у низці інших постанов Верховного Суду, позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення відповідного перерахунку та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок його пенсії шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати 7763,17 грн на коефіцієнти 1,11; 1,14; 1,197; 1,0796; 1,115 та 1,121, здійснивши виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 15.10.2025.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2026 року, зазначена вище справа була розподілена та 16.04.2026 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2026 року вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.
У встановлений ухвалою суду від 17.04.2026 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
В період з 20.04.2026 року по 24.04.2026 року суддя Прудник С.В. перебував на лікарняному.
27.04.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження означену позовну заяву та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву, заяв/клопотань суду не направлено, а відтак враховуючи положення частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин. 
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , з 19.04.2020 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Судом також встановлено, що після ознайомлення із матеріалами своєї електронної пенсійної справи на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України позивач дійшов висновку про неправильне визначення відповідачем показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який враховувався для обчислення його пенсії. На думку позивача, при призначенні пенсії у 2020 році відповідач застосував показник середньої заробітної плати у розмірі 3764,40 грн (за 2017–2019 роки), який надалі збільшувався на відповідні коефіцієнти індексації, тоді як відповідно до вимог частини другої статті 40 Закону України № 1058-IV мав застосовуватися показник середньої заробітної плати за 2017–2019 роки у розмірі 7763,17 грн, який, на переконання позивача, підлягав подальшій щорічній індексації. 
Матеріалами справи підтверджено, що у лютому 2026 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про проведення перерахунку пенсії, в якій просив здійснити її перерахунок відповідно до частини другої статті 42 Закону України № 1058-IV шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати у розмірі 7763,17 грн на коефіцієнти збільшення 1,11 за 2021 рік, 1,14 за 2022 рік, 1,197 за 2023 рік, 1,0796 за 2024 рік та 1,115 за 2025 рік. 
Як убачається з матеріалів справи, листом від 04.03.2026 № 24599-13637/Д-01/8-0400/26 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про відсутність підстав для проведення запитуваного перерахунку, зазначивши, що здійснення такого перерахунку за 2021-2023 роки призвело б до зменшення розміру пенсії, у зв`язку із чим у відповідний період позивачу встановлювалися доплати, а індексація пенсії у 2025 році була проведена відповідно до вимог чинного законодавства. 
Позивач, вважаючи порушеними його права на пенсійне забезпечення, звернувся з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та заявленим позовним вимогам, суд виходить із такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах законності, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена конституційна норма встановлює один із фундаментальних принципів діяльності суб`єктів владних повноважень, відповідно до якого будь-яке рішення, дія чи бездіяльність органу державної влади повинні відповідати вимогам закону як за змістом, так і за процедурою їх прийняття. Водночас при здійсненні судового контролю за діяльністю суб`єктів владних повноважень адміністративний суд перевіряє, чи прийняті відповідні рішення та чи вчинені дії із дотриманням вимог законності, обґрунтованості, добросовісності, розсудливості, пропорційності та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Згідно із частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження саме з тією метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, пропорційно та своєчасно.
Спірні правовідносини виникли у сфері реалізації права позивача на пенсійне забезпечення, гарантованого статтею 46 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист, а держава, встановлюючи механізми реалізації цього права, повинна забезпечити його реальність, ефективність та недопустимість звуження змісту й обсягу існуючих соціальних гарантій.
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, порядок призначення, перерахунку та виплати пенсій визначені Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
Преамбулою Закону №1058-IV визначено, що цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку та виплати пенсій.
При цьому законодавцем прямо встановлено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до Закону №1058-IV.
Таким чином, саме положення Закону №1058-IV мають пріоритетне значення при вирішенні спорів щодо призначення та перерахунку пенсій, тоді як нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України можуть лише визначати механізм реалізації положень закону, але не можуть змінювати або звужувати права осіб, гарантовані законом.
Відповідно до статті 7 Закону №1058-IV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами законодавчого визначення умов і порядку його здійснення, обов`язковості страхування осіб, диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати, а також державних гарантій реалізації прав застрахованих осіб.
З аналізу наведених норм убачається, що законодавець пов`язує розмір пенсійного забезпечення із страховим стажем особи та заробітною платою (доходом), з якої сплачувалися страхові внески. Саме тому одним із ключових елементів формули обчислення пенсії є показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні.
Відповідно до частини другої статті 40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою, складовою якої є показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Як встановлено судом, позивачу пенсію призначено у 2020 році, тому при її призначенні підлягав застосуванню показник середньої заробітної плати за 2017-2019 роки.
Разом із тим предметом спору у цій справі є не правильність первинного призначення пенсії, а правомірність її подальшої індексації відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV.
Частиною другою статті 42 Закону №1058-IV встановлено, що для забезпечення індексації пенсій щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який враховується для обчислення пенсії.
Таким чином, законодавець прямо визначив об`єкт щорічного збільшення — показник середньої заробітної плати, який враховується для обчислення конкретної пенсії.
На виконання наведених положень Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 20.02.2019 №124, якою затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій.
Разом з тим аналіз пункту 5 Порядку №124 свідчить, що ним фактично передбачено використання при індексації показника середньої заробітної плати станом на 01 жовтня 2017 року із його послідовним збільшенням у наступних роках.
Саме ця обставина і стала підставою для звернення позивача до суду, оскільки, на його думку, зазначена норма підзаконного нормативно-правового акта суперечить частині другій статті 42 Закону №1058-IV.
Вирішуючи це питання, суд враховує положення частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою у разі невідповідності нормативно-правового акта закону суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати нормативно-правові акти або їх окремі положення, якщо вони суперечать Конституції України чи законам України, незалежно від того, чи були такі акти оскаржені та чи залишаються вони чинними.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19, а також у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.04.2025 у справі №200/5836/24.
У зазначеній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що положення пункту 5 Порядку №124 повинні застосовуватися лише у тій частині, яка не суперечить Закону №1058-IV, а при проведенні щорічної індексації пенсії збільшенню підлягає саме показник середньої заробітної плати, який був врахований при призначенні конкретної пенсії особі.
Такий висновок повністю узгоджується із принципом верховенства права, принципом юридичної визначеності, а також із вимогами статті 8 Конституції України щодо найвищої юридичної сили закону.
Більше того, наведений правовий висновок був підтриманий Верховним Судом у постановах від 13.01.2025 у справі №160/28752/23, від 27.01.2025 у справах №200/422/24 та №620/7211/24, від 28.01.2025 у справах №400/4663/24 та №120/1483/24, а також від 30.06.2025 у справі №340/3679/24, що свідчить про формування сталої та послідовної судової практики щодо застосування положень частини другої статті 42 Закону №1058-IV.
Згідно із частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі та застосуванні норм права суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Оцінивши у сукупності всі наявні у справі докази, доводи сторін, положення Конституції України, Закону №1058-IV, Кодексу адміністративного судочинства України та наведені правові висновки Верховного Суду, суд доходить висновку, що спірні правовідносини повинні вирішуватися із застосуванням норм Закону №1058-IV як акта вищої юридичної сили, а тому відповідач був зобов`язаний здійснювати індексацію пенсії позивача відповідно до частини другої статті 42 цього Закону.
За таких обставин суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем не доведено правомірності невиконання вимог Закону №1058-IV при проведенні індексації пенсії позивача, що свідчить про протиправність оскаржуваної бездіяльності та необхідність відновлення порушеного права шляхом зобов`язання відповідача здійснити відповідний перерахунок пенсії.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1064,96 грн.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1064,96 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка полягає у непроведенні ОСОБА_1 перерахунку пенсії відповідно до частини 2 статті 42 Закону України № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії в розмірі 7763,17 грн, на коефіцієнти збільшення 1,11 за 2021 рік, 1,14 за 2022 рік, 1,197 за 2023 рік, 1,0796 за 2024 рік, 1,115 за 2025 рік та з 01.03.2026 на коефіцієнт збільшення 1,121.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії відповідно до частини 2 статті 42 Закону України № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії в розмірі 7763,17 грн, на коефіцієнти збільшення 1,11 за 2021 рік, 1,14 за 2022 рік, 1,197 за 2023 рік, 1,0796 за 2024 рік, 1,115 за 2025 рік та з 01.03.2026 на коефіцієнт збільшення 1,121 та у зв`язку з цим провести виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 15.10.2025.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427) документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1064,96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник