ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6306/23  Номер провадження 22-ц/814/2026/26	Головуючий у 1-й інстанції Сініцин Е. М.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М., 
за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Шевченківського районного суду м.Полтави від 24 грудня 2025 року (час ухвалення судового рішення з 09:42:54 до 09:51:52; дата виготовлення повного тексту судового рішення – 03 січня 2026) у справі за позовом  ОСОБА_1 до Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

установив:

У липні 2023 року ОСОБА_1  звернулася до суду з вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку з частиною господарських будівель та 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0858 га, кадастровий номер 5310137000:19:001:0323, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ;
визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки житлового будинку з частиною господарських будівель та 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0858 га, кадастровий номер 5310137000:19:001:0323, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявлених вимог посилалася на такі обставини і доводи.
03 листопада 2022 року між позивачкою і ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку з частиною господарських будівель та 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0858 га, кадастровий номер 5310137000:19:001:0323, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_2 на праві власності. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, про що свідчать підписи сторін. В цей же день, 03.11.2022 року нею в присутності свідків сплачено кошти в рахунок оплати за укладеним договором купівлі-продажу у розмірі 240 000 гривень та підписано акт прийому-передачі документів.
Пунктом 10 договору передбачено, що продавець зобов`язується в 7-денний термін з дня підписання договору посвідчити його нотаріально. Відповідач спочатку ухилявся від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу через проблеми зі здоров`ям, а потім помер, спадкоємців у нього не залишилось, тому відповідачем по справі є Полтавська міська територіальна громада в особі Полтавської міської ради.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Полтави від 24 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, обмежився приписами ч.1 ст.220 ЦК України, проігнорувавши обставини, перелічені у ч.2 ст.220 ЦК України, існування яких доведено наявними у справі доказами. 
Суд безпідставно звузив предмет доказування, вказавши, що ухилення від нотаріального посвідчення договору має бути доведене саме у день підписання договору, що суперечить закону.
Посилання суду на відсутність доказів, які підтверджують стан здоров?я ОСОБА_2 , що перешкоджало нотаріальному посвідченню договору, є необгрунтованим і таким, що суперечить цивільному процесуальному закону, оскільки суд не скористався правом витребувати докази, необхідні для правильного і об?єктивного вирішення спору, натомість негативні наслідки неподання доказів безпідставно поклав на позивачку.
Не дивлячись на задоволені клопотання, суд не відреагував на невиконання ухвал про витребування доказів.

У відзиві ОСОБА_3 , представниця Полтавської міської ради, посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
З посиланням на висновки, викладені у п.12 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 2009 року, стверджується, що приписи ч.2 ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, тому висновки суду по суті спору є законними і обгрунтованими. 

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_2 за житття був власником 1/2 частки житлового будинку з частиною господарських будівель та 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0858 га, кадастровий номер 5310137000:19:001:0323, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено договором купівлі-продажу від 18.08.2004 року, посвідченим приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гризуновою О.В. за №4956, Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №42679 від 18.08.2004 року МА №875179, Свідоцтвом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4794829 від 20.09.2004 року, Державним Актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №821188. 
03 листопада 2022 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у простій письмовій формі укладений договір, за яким ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 придбала 1/2 частки житлового будинку з частиною господарських будівель та 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0858 га, кадастровий номер 5310137000:19:001:0323, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать продавцю ( ОСОБА_2 ) на праві власності. Пунктом 10 договору передбачено, що продавець ( ОСОБА_2 ) зобов?язується у 7-денний термін від дня підписання договору нотаріально посвідчити цей договір (а.с.8-9).
Згідно розписки від 03 листопада 20222 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 240 000 грн в рахунок оплати за придбані у нього 1/2 частку житлового будинку з частиною господарських будівель і 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0858 га (а.с.10).
Згідно акту прийому-передачі від 03 листопада 2022 року ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 прийняла від нього 1/2 частку житлового будинку з частиною господарських будівель і 1/2 частку земельної ділянки по АДРЕСА_1 (а.с.11).
Згідно актів прийому-передачі від 03 листопада 2022 року ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 прийняла від нього ключі від частини будинку, договір купівлі-продажу від 18 серпня 2004 року, витяг про реєстрацію у Державному реєстрі правочинів, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічний паспорт на будинок, державний акт про право власності на земельну ділянку (а.с.12,13). 
Згідно Відповіді Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 15.05.2024 №337/30.30-28, державна реєстрації смерті ОСОБА_2 проведена Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис про смерть №271 від 03 березня 2023 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався такими мотивами.
Позивачкою не надані докази укладення договору купівлі-продажу, який підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню, не надано доказів ухилення відповідача від його нотаріального посвідчення, не надано доказів законності укладання правочину, тим більше за відсутності документів, що підтверджують відсутність зареєстрованих обтяжень щодо відчужуваного об`єкту нерухомості, відповідність характеристик об`єкту нерухомості, зазначених у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у відповідному договорі купівлі-продажу, а також відсутні підстави застосування ч.2 ст.220 ЦК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції відповідає наведеним вимогам закону. 
Сталою судовою практикою визначені такі критерії застосування норми ст.220 ЦК України.
Визнання дійсним договору (конвалідація) на підставі частини другої статті 220 ЦК України допускається тільки для нікчемних правочинів (тобто для яких недотримання письмової форми пов`язується саме з відсутністю нотаріального посвідчення і це зумовлює їх нікчемність). Згідно з частиною другою статті 220 ЦК України конвалідація можлива за наявності таких умов: досягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору; наявність письмових доказів досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору; повне або часткове виконання договору; ухилення однією зі сторін від його нотаріального посвідчення.
Під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію.
Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.
При цьому саме собою небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.
Визнання за позивачем права власності на нерухоме майно одночасно з визнанням дійсним договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, не є належним способом захисту у випадку ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору про відчуження нерухомого майна, що є підставою для відмови у задоволенні позову у частині визнання права власності на таке майно.
Такі висновки щодо застосування норми права викладені, зокрема у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року (справа № 6-1288цс17), у постановах від 20 серпня 2020 року (справа № 910/9817/19), від 18 листопада 2020 року (справа № 569/6427/16), від 18 серпня 2021 року (справа № 305/1468/16-ц), від 21 січня 2026 року (справа № 904/430/24), від 25 лютого 2026 року (справа № 278/6260/23).
В апеляційній скарзі позивачка наголошує, що стан здоров?я ОСОБА_2 не входить до предмету доказування у цьому спорі, так як ч.2 ст.220 ЦК України вимагає довести лише факт ухилення від нотаріального посвідчення договору, тому факт смерті ОСОБА_2 після укладення договору є достатнім підтвердженням безповоротної втрати можливості його нотаріального посвідчення.
Апеляційний суд звертає увагу, що у позові ОСОБА_1 стверджувала, що ОСОБА_2 ухилявся від нотаріального посвідчення договору саме внаслідок проблем зі здоров?ям, при цьому клопотань про витребування доказів на підтвердження цієї обставини позивачкою не заявлено. Як встановлено судом, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто через чотири місяці після укладення договору, за умовами якого він зобов?язався до 11 листопада 2022 року нотаріально посвідчити договір.
Є очевидним, що позивачка мала прямий інтерес у належному оформлені укладеної угоди (нотаріальне посвідчення) і вона не могла не знати (не усвідомлювати), що ОСОБА_2 самостійно (без її участі) не міг вчинити дії з нотаріального посвідчення договору (див. п.10 договору, а.с.8 зворот). 
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань.
За відсутності у цій справі доказів про те, що стан здоров?я ОСОБА_2 у період з 03 листопада 2022 року (дата підписання договору) по 03 березня 2023 (дата смерті ОСОБА_2 ) не дозволяв йому фізично з?явитися до нотаріуса для посвідчення договору, а ОСОБА_1 у цей період, діючи добросовісно, вживала заходи, щоби спонукати ОСОБА_2 виконати умови п.10 договору, слід дійти висновку про недоведеність існування обставин, передбачених ч.2 ст.220 ЦК України.
Твердження апеляційної скарги про порушення судом принципу доказування суперечать матеріалам справи і нормам ст.12, ст.13, ст.81, ст.83, ст.84 ЦПК України. 
Вимога про визнання за позивачкою права власності на частину майна, яке було предметом договору від 03 листопада 2022 року, не є належним способом захисту у поєднанні із вимогою про визнання дійсним договору. 
В апеляційній скарзі відсутні посилання на істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд 
У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення. 

Рішення Шевченківського районного суду м.Полтави від 24 грудня 2025 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 27 квітня 2026 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов 

Судді А.І.Дорош 

В.М.Триголов