П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 127/34698/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Романюк Л.Ф. 
Суддя-доповідач: Біла Л.М. 
27 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Білої Л.М. 
суддів: Моніча Б.С.  Гонтарука В. М. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернулась до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 9297 від 25.10.2025 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, в розмірі 34 000 грн, а провадження в справі закрити.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 січня 2026 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на її думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено останню до розгляду у відкритому судовому засіданні.
В судовому засіданні позивач вимоги апеляційної скарги підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити.
Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, що в розрізі приписів ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів, вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, визнала за можливе продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.
Судом встановлені наступні обставини справи.
Позивачка займає посаду начальника відділу кадрів ПВНЗ «Вінницький фінансово-економічний університет» та відповідно до наказу №470к від 10.04.25р., призначена відповідальною за ведення військового обліку даної установи.
13.10.2025 року начальником групи розгляду та супроводження адміністративних правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_2 майором юстиції ОСОБА_2 відносно позивачки складено протокол №6648 про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена за ст. 210-1 КУпАП.
Зі змісту вказаного протоколу встановлено, що позивачка, будучи відповідальною за ведення військового обліку, порушила вимоги ч. 1 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абзацу 13 частини 1 статті 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзацу 3 частини 2 статті 16 Закону України «Про оборону України» та пункту 34 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 р. та не здійснила надсилання у семиденний строк з дня видання наказів про прийняття та звільнення з роботи, зарахування на навчання та відрахування з навчання військовозобов`язаних до ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлення про зміну облікових даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 4 до Порядку.
Постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25.10.2025р. ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 34000 грн.
Вважаючи постанову від 25.10.2025 року протиправною, позивач звернулась до суду з даним позовом.
За результатом розгляду матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість вимог позову та відсутність підстав для їх задоволення.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію встановлена приписами ст. 210-1 КУпАП.
Правила військового обліку встановлені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 року.
За приписами ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про мобілізацію і мобілізаційну підготовку» підприємства, установи і організації, щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, зобов`язані вести військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів із числа працюючих, здійснювати заходи щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та в особливий період і надавати звітність з цих питань відповідних органам державної влади, іншим держаним органам та органам місцевого самоврядування в установленому порядку.
Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оборону України» посадові особи підприємств, установ та організацій усіх форм власності забезпечують ведення персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, сприяють їх підготовці до військової служби, призову на строкову військову службу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, створенню працівникам належних умов для виконання ними військового обов`язку згідно із законодавством, забезпечують здійснення заходів з їх військово-патріотичного виховання.
У відповідності до ч. 5 ст. 34 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» персональний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей щодо таких осіб за місцем їх роботи або навчання та покладається на керівників центральних та місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій і закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності.
Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, серед іншого: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Згідно з ч. 1 ст. 42 вказаного Закону керівники, інші посадові особи органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ, організацій та закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності та громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, допризовної підготовки, приписки до призовних дільниць, призову на строкову військову службу, проходження служби у військовому резерві, проходження зборів, мобілізаційної підготовки та мобілізаційної готовності, призову на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, прибуття за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.
Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном встановлює Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі - Порядок № 1487).
Пунктом 8 Порядку № 1487 передбачено, що організація військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладається на відповідних керівників. Обов`язки з ведення військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладаються на працівників служби персоналу, служби управління персоналом. У разі відсутності штатної одиниці служби персоналу - обов`язки з ведення військового обліку покладаються на особу, яка веде облік працівників в державному органі, органі місцевого самоврядування, на підприємстві, в установі, організації. Працівники з питань мобілізаційної роботи або мобілізаційних підрозділів (за наявності) безпосередньо організовують роботу з бронювання військовозобов`язаних та контролю за станом ведення військового обліку.
Відповідно до пункту 87 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 № 1487, посадові особи державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зокрема за неподання до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки списків громадян, які підлягають приписці до призовних дільниць, за прийняття на роботу призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які не перебувають на військовому обліку, незабезпечення оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу, перешкоду їх своєчасній явці на збірні пункти, призовні дільниці, несвоєчасне подання документів, необхідних для ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, та неподання відомостей про таких осіб несуть відповідальність згідно із законом.
Тобто, пункт 8 Порядку № 1487 встановлює, що організація військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладається на відповідних керівників, а обов`язки з ведення військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладаються на працівників служби персоналу, служби управління персоналом.
Як встановлено в ході розгляду справи, позивачку було притягнуто до адміністративної відповідальності, як особу на яку покладено обов`язки з організації та ведення військового обліку, за невчасне подання відповідачу повідомлень про зміну облікових даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
При цьому, судова колегія зауважує, що позивачем не заперечується факт подання вказаних повідомлень з порушенням встановленого строку, однак при надані оцінки обставинам справи враховує наступне.
З матеріалів справи встановлено наступне:
згідно наказу № 69-к від 16.06.2025 року ОСОБА_3 звільнено з 30.06.2025 року з посади професора кафедри фінансів університету за сумісництвом;
згідно наказу № 77-к від 16.06.2025 року ОСОБА_4 звільнено з 30.06.2025 року з посади викладача 2-ої категорії ВЦК з «Обліку і оподаткування» ЕПФК ПВНЗ «ВФЕУ» за сумісництвом;
згідно наказу №№ 80-к від 16.06.2025 року ОСОБА_5 звільнено з 30.06.2025 року посади доцента кафедри економіки ПВНЗ «ВФЕУ» за сумісництвом;
згідно наказу № 82-к від 16.06.2025 року ОСОБА_6 звільнено з 30.06.2025 року з посади викладача кафедр права та суспільних наук ЕПФК ПВНЗ «ВФЕУ» за сумісництвом.
Тобто, всі вище перелічені працівники працювали в ПВНЗ «ВФЕУ» за сумісництвом і не були звільнені за основним місцем роботи в день видання наказів, а саме 16.06.2025 року, продовжуючи працювати до 30.06.2025 року. У всіх зазначених осіб вчасно оновлені військово-облікорві дані, наявні відстрочки (бронювання).
Відтак, повідомлення про зміну облікових даних (про звільнення) № 02-42/54-25, 02-42/53-25, 02-42/55-25, 02-42/56-25, 02-42/52-25, 02-42/51-25 були подані позивачем відповідачу саме 30.06.2025 року, тобто з моменту фактичного припинення трудових відносин вищевказаних працівників з ЕПФК ПВНЗ «ВФЕУ».
При цьому, як встановлено судовою колегією, при прийнятті вказаних працівників на роботу за сумісництвом відповідачу були направлені повідомлення про прийняття їх на роботу за формою додатка 4 до ІНФОРМАЦІЯ_4 : № 02-42/170-24, 02-42/167-24, 02-42/168-24, 02-42/164-24, 02-42/165-24, 02-42/166-24, за строковими трудовими договорами до 30.06.2025 р.
Тобто, відповідач був належним чином повідомлений, що трудові відносини вищевказаних викладачів триватимуть з ЕПФК ПВНЗ «ВФЕУ» саме до 30.06.2025 року, і відповідно до вказаної дати жодних змін в облікових даних останніх не відбудеться. 
Отже, в контексті встановлених обставин справи, судова колегія резюмує, що позивач, надіслала відповідачу повідомлення про зміну облікових даних звільнених працівників саме у день припинення з ними трудових відносин.
Вказані вище обставини не були взяти до уваги судом першої інстанції та не отримали належної оцінку суду.
Окрім того, судова колегія зважає на наступне.
Строки накладення адміністративного стягнення визначено статтею 38 КУпАП.
Відповідно до ч.1 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Згідно із ч.7 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Тобто, приписами частини 7 статті 38 КУпАП встановлено строки, після закінчення яких виключається можливість накладення адміністративних стягнень.
Згідно із пунктом 7 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Комплексний аналіз статті 38 КУпАП дає підстави для висновку, що початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день виявлення адміністративного правопорушення. Вказана стаття не передбачає інших умов відліку цього строку, крім як для триваючих правопорушень.
У спірних правовідносинах, позивачка хоч і не заперечує факт вчинення нею правопорушення, проте відзначає, що постанова № 9297 від 25.10.2025 року, прийнята поза межами строку, встановленого для притягнення винної особи до відповідальності.
Проаналізувавши обставини справи та юридичний склад правопорушення, вчиненого позивачкою, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку неподання повідомлень про зміну облікових даних (про звільнення) є разовим правопорушенням, оскільки таке правопорушення немає триваючого характеру, а тому є вчиненим (завершеним) 30.06.2025 року.
Саме з цієї дати слід вважати виявленим факт вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки відповідні повідомлення про зміну облікових даних (про звільнення) отримані відповідачем 30.06.2025 року.
У протилежному випадку, несвоєчасне виконання територіальним центром комплектування та соціальної підтримки своїх повноважень (проявлення пасивної поведінки, тобто бездіяльності) нівелює інститут «строків накладення адміністративного стягнення».
Повертаючись до фактичних обставин справи слід вказати, що у даному випадку правопорушення вважається вчиненим саме з 30.06.2025 року.
Тримісячний строк з дня вчинення правопорушення закінчується 30.09.2025.
Натомість, з матеріалів справи вбачається, що виявивши вчинене позивачем адміністративне правопорушення 30.06.2025 року, відповідачем адміністративне стягнення накладено 25.10.2025, тобто поза межами строків, які визначено ч.7 ст.38 КУпАП.
Таким чином, оскільки контролюючим органом прийнято спірну постанову про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення поза межами строку, передбаченого частиною 7 статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, колегія суддів дійшла висновку, що така постанова є протиправною та підлягає скасуванню.
Відтак, в контексті викладеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову. 
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову та закриття провадження в адміністративній справі.
Питання розподілу судових витрат регламентоване статтею 139 КАС України, частина 6 якої вказує, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративну справу на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, відповідно змінює розподіл судових витрат.
За правилами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За таких обставин, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 1514 грн. судового збору сплаченого за подання адміністративного позову та апеляційної скарги. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 січня 2026 року скасувати.
Ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .
Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 9297 від 25.10.2025 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Адміністративну справу закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 1514 грн. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.  

Головуючий	 		Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Моніч Б.С.    Гонтарук В. М.