Справа № 203/156/26 
Провадження № 2/0203/1145/2026 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2026 року        Центральний районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді – Єдаменко С.В.,
при секретарі – Пархоменко А.В.,
за участю позивачки – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних , –

встановив:

08 січня 2026 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Центрального районного суду міста Дніпра з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрати та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання судового рішення про стягнення пені за несплату аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_1 в шлюбі у них народилась дитина – ОСОБА_3 . Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 26 травня 2009 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання їх спільної дитини. Оскільки за відповідачем утворилась заборгованість по сплаті аліментів рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 09 квітня 2019 р. у цивільній справі № 203/4624/18 з відповідача на користь позивачки стягнуто пеню по аліментам в розмірі 39 579 грн. 00 коп. Вказане рішення також залишається не виконаним. За цих підстав позивачка просить суд стягнути з відповідача збитки від інфляції за період невиконання судового рішення про стягнення пені за несплату аліментів з квітня 2019 року по листопад 2025 року в розмірі 21 900 грн. 00 коп. та три відсотки річних за аналогічний період в розмірі 7 887 грн. 36 коп. (а.с. а.с. 1 – 2). 
Ухвалою судді Центрального районного суду міста Дніпра від 12 січня 2026 року вказана позовна заява була залишена без руху з наданням строку на усунення недоліків (а.с. а.с. 11 – 12). 15 січня 2026 року позивачкою було усунуто недоліки позовної заяви (а.с. а.с. 14 – 17).
Після надходження з адресно-довідкового підрозділу відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідача-фізичної особи ОСОБА_4 (а.с. 26), ухвалою судді Центрального районного суду міста Дніпра від 18 лютого 2026 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін (а.с. 27).
Оскільки згідно одержаних на запити суду відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача не надійшло відповідних відомостей, справу розглянуто Центральним районним судом міста Дніпра на підставі ч. 9 ст. 28 ЦПК України за останнім відомим місцем проживання ОСОБА_5 , зазначеним в позовній заяві.
Судове засідання 20 березня 2026 року не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді на навчанні. У зв`язку з цим розгляд цивільної справи було відкладено на 16 квітня 2026 року (а.с. 30).
В судове засідання 16 квітня 2026 року з`явилась позивачка, яка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з мотивів, зазначених в позовній заяві. За клопотанням позивачки судом було долучено додаткові докази.
Відповідач в судові засідання не з`явився, відзив на позов до суду не находив. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на його адресу поштових повідомлень (а.с. а.с. 33, 34). Клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не надав, про причини неявки не повідомив. 
З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст.280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку. 
Заслухавши думку позивачки, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Встановлюючи фактичні обставини справ суд враховує положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська (нині – Центральний районний суд міста Дніпра) від 09 квітня 2019 р. у цивільній справі № 203/4624/18 встановлено наступні обставини (а.с. а.с. 3 – 4).
Позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_1 в шлюбі у них народилась дитина – ОСОБА_3 .
Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська (нині – Шевченківський районний суд міста Дніпра) від 26 травня 2009 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання їх спільної дитини.
Оскільки за відповідачем утворилась заборгованість по сплаті аліментів рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська (нині – Центральний районний суд міста Дніпра) від 09 квітня 2019 р. у цивільній справі № 203/4624/18 з відповідача на користь позивачки стягнуто пеню по аліментам в розмірі 39 579 грн. 00 коп.
Згідно відповіді органу державної виконавчої служби на запит позивачки зазначену суму відповідачем сплачено не було (а.с. а.с. 35 – 36).
При вирішення позовних вимог по суті суд виходить з наступного.
Позивачка з посиланням на ст. 625 ЦК України, просила суд стягнути з відповідача інфляційні витрати за прострочення сплати пені за несплату аліментів та три відсотки річних.
Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. За частиною 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають, насамперед, договірні правовідносини.
У контексті ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Передбачена ст. 625 ЦК відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.
Правовідносини сторін по даній справі регулюються нормами Сімейного кодексу України, до яких положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не застосовуються. Сімейний кодекс України, який є спеціальним законом, чітко встановив відповідальність за несплату аліментів у вигляді пені (ст. 196 СК України). 
За загальним правилом спеціальні норми права мають пріоритет над загальними нормами. Чинним законодавством України питання про нарахування при простроченні сплати аліментів врегульоване положеннями ст. 196 Сімейного кодексу України, яка є спеціальною нормою з цього приводу по відношенню до інших норм права, в тому числі і до ст. 625 ЦК України. У вказаній нормі законодавцем чітко розмежовані наслідки прострочення сплати аліментів від наслідків прострочення оплати додаткових витрат на дитину. Зокрема, у разі прострочення сплати аліментів для боржника встановлена відповідальність у вигляді пені за кожен день прострочення.
Натомість, у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину встановлена відповідальність у вигляді виплати заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також нарахування 3 % річних із простроченої суми. Таким чином із вказаної норми вбачається, що законодавець чітко розмежував негативні наслідки порушення строків сплати цих двох різних фінансових обов`язків батьків, і для кожного з них встановив відповідні фінансові санкції: при простроченні оплати додаткових витрат на дитину – сплачуються встановлений індекс інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних із простроченої суми; при простроченні сплати аліментів - сплачується пеня у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зроблено висновок, що «за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Тобто законодавець обмежив стягнення пені за прострочення сплати аліментів загальною сумою заборгованості, тому перевищення такого обмеження за рахунок нарахування інфляційних збитків та відсотків річних прямо суперечитиме цього законодавчому обмеженню.
Таким чином застосування ст.625 ЦК України і нарахування штрафних фінансових санкцій у виді інфляційних втрат і 3% річних на суму заборгованості по сплаті пені за прострочення оплати аліментів не відповідають вимогам спеціального законодавства. 
Отже, до даного виду зобов`язання правила ст. 625 ЦК України не застосовується, а тому в задоволенні позову в цій частині належить відмовити.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, відмову в задоволенні позовних вимог, витрати позивачки по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.196 СК України ст. 625 ЦК України, ст.ст.2, 4, 5, 7, 10-13, 19, 76-81, 141, 223, 258, 259, 263-268, 274 ЦПК України, суд –

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних - відмовити.

Сторони по справі:

позивачка –  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 . 
відповідач –  ОСОБА_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.ст.273, 289 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його підписання. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його підписання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня підписання повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 04 травня 2026 року

Суддя   С.В. Єдаменко