С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
вул. Максима Кривоноса, 25, м. Київ, 03037; тел. (044) 298-59-37
вул. Грушецька, 1, м. Київ, 03113; тел.: (044) 298-59-52
e-mail: inbox@sl.ki.court.gov.ua, web: https://sl.ki.court.gov.ua
код ЄДРПОУ: 02896762
_________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/13965/26
В справі 760/7686/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

І. Вступна частина 
10 червня 2026 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Коробенка С.В. розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 760/7686/26 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клініка Столиця» про визнання трудових відносин припиненими.

ІІ. Описова частина
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клініка Столиця» (далі - Відповідач), у якому просить визнати припиненими трудові відносини між Відповідачем та Позивачем з 16.06.2025 у зв`язку зі звільненням з посади за власним бажанням на підставі частини першої статті 38 КЗпП України, а також стягнути з Відповідача судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що з 01.05.2024 на підставі наказу № 44/К від 30.04.2024 його було прийнято на посаду медичного реєстратора до Відповідача. З травня 2024 Відповідач нараховував Позивачу заробітну плату, проте фактичних виплат не здійснював, а страхові внески не сплачував. Згідно з довідкою Відповідача від 04.03.2025 № 04/03/25-7 заборгованість із заробітної плати перед Позивачем становить 57.834,00 грн.
Позивач також послався на те, що у зв`язку з кримінальним провадженням за місцезнаходженням Відповідача проводилися слідчі дії, після чого працівники доступу до приміщення не мали. З метою припинення трудових відносин Позивач направляв Відповідачу заяву про звільнення від 16.06.2025, а в подальшому повторно 11.07.2025 та 13.03.2026. Попри це, Відповідач наказ про звільнення не видав, запис до трудової книжки не вніс, розрахунок при звільненні не провів, чим порушив права Позивача. Перебуваючи де-юре у трудових відносинах з Відповідачем, Позивач позбавлений можливості працевлаштуватися на основне місце роботи.
Правовими підставами позову Позивач визначив статтю 43 Конституції України, статті 21, 36, 38, 47 КЗпП України, а також послався на практику Верховного Суду (зокрема постанови від 25.11.2019 у справі № 201/1384/16-ц та від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18) і рішення Конституційного Суду України щодо змісту права на працю.
Ухвалою суду від 24.03.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 09.06.2026.

Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не подав, своїм правом на захист не скористався. Копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви, направлені Відповідачу за адресою його місцезнаходження, повернулися до суду неврученими.
Позивач у позовній заяві просив розглянути справу без участі його та представника. Відповідач у судове засідання 09.06.2026 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся за адресою свого місцезнаходження в установленому порядку. З урахуванням наявних у справі доказів суд розглянув справу за відсутності учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 5 вересня 2022 року N 1519/2-5034/11 (N 61-175сво21) порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України).
Відтак, суд зазначає датою ухвалення рішення дату складання повного його тексту, не зважаючи на те, що вона відмінна від дати судового засідання, на яку було призначено розгляд справи.

ІІІ. Мотивувальна частина
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив такі обставини.
Між Позивачем та Відповідачем виникли трудові відносини: з 01.05.2024 на підставі наказу № 44/К від 30.04.2024 Позивача прийнято на посаду медичного реєстратора Товариства з обмеженою відповідальністю «Клініка Столиця». Зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки Позивача та відомостями Реєстру застрахованих осіб (Форма ОК-5).
З відомостей Реєстру застрахованих осіб (Форма ОК-5) та довідки Відповідача від 04.03.2025 вбачається, що Відповідач нараховував Позивачу заробітну плату в розмірі 8.100,00 грн на місяць, проте належних виплат не здійснював, а страхові внески не сплачував. Розмір невиплаченої Позивачу заробітної плати становить 57.834,00 грн. Починаючи з травня 2025, Відповідач нарахування заробітної плати Позивачу припинив.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Зміст права на працю передбачає свободу праці, тобто можливість особи вільно обирати працю та вільно погоджуватися на неї, а так само можливість припинити трудові відносини.
Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов`язується виконувати визначену цією угодою роботу, а роботодавець - виплачувати працівникові заробітну плату та забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи.
Статтею 38 КЗпП України передбачено право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. Частиною третьою цієї статті встановлено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а на вимогу працівника - внести належні записи про звільнення до трудової книжки.
Судом встановлено, що в заяві про звільнення Позивач просив звільнити його з посади за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) та провести розрахунок за статтею 116 КЗпП України. Водночас припинення трудового договору за угодою сторін потребує наявності взаємної домовленості сторін щодо такого припинення та його дати. Оскільки відповіді Відповідача на заяву Позивача не надходило і домовленості сторін про припинення трудового договору за угодою сторін досягнуто не було, підстави для висновку про припинення трудових відносин за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України відсутні.
Разом з тим зміст звернень Позивача свідчить про його дійсну волю припинити трудові відносини з Відповідачем. Невиплата Відповідачем заробітної плати та припинення її нарахування є невиконанням роботодавцем законодавства про працю. За таких обставин подальше перебування Позивача у трудових відносинах з Відповідачем суперечить його волі.
Заяви про звільнення направлялися Позивачем на адресу місцезнаходження Відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Згідно з даними відстеження поштового відправлення заява, направлена 13.03.2026, прибула до відділення поштового зв`язку за місцезнаходженням Відповідача 16.03.2026 та 30.03.2026 повернута відправнику у зв`язку із закінченням установленого строку зберігання. Невручення кореспонденції зумовлене тим, що Відповідач за адресою свого місцезнаходження фактично відсутній і поштову кореспонденцію не отримує.
Ризик настання несприятливих наслідків недобросовісного ставлення до отримання кореспонденції, направленої на зареєстровану в установленому порядку адресу, покладається на її одержувача. Ухилення Відповідача від отримання заяви працівника про звільнення та невчинення дій, спрямованих на оформлення припинення трудових відносин, не може ставити Позивача у становище, за якого він усупереч власній волі та всупереч статті 43 Конституції України залишався б у трудових відносинах безстроково.
Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси у спосіб, визначений законом або договором, а у разі, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги може визначити такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У ситуації, коли роботодавець ухиляється від оформлення припинення трудових відносин, ефективним способом захисту порушеного права працівника є визнання трудових відносин припиненими. Такий підхід узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду.
Вирішуючи питання про дату припинення трудових відносин, суд виходить із того, що за обставин цієї справи саме рішення суду є юридичним фактом, із яким пов`язується припинення трудових відносин. За таких обставин трудові відносини між сторонами слід визнати припиненими з дня ухвалення цього рішення.
Позивач просив визнати трудові відносини припиненими з 16.06.2025. Проте факт отримання Відповідачем заяви Позивача про звільнення та дотримання передбаченого статтею 38 КЗпП України порядку попередження роботодавця належними та допустимими доказами не підтверджено, а тому підстав для визнання трудових відносин припиненими саме з 16.06.2025 немає. З огляду на викладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: трудові відносини між Позивачем та Відповідачем визнаються припиненими з дня ухвалення цього рішення - з 10.06.2026.
Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до статті 141 ЦПК України. Понесений Позивачем судовий збір підлягає стягненню з Відповідача. Питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу вирішується в порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України після подання Позивачем відповідних доказів.

ІV. Резолютивна частина
Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд вирішив:
1. Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клініка Столиця» про визнання трудових відносин припиненими - задовольнити частково.
Визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Клініка Столиця», що виникли на підставі наказу № 44/К від 30.04.2024, - з 10 червня 2026 року.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Клініка Столиця» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
3. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
4. Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Клініка Столиця», місцезнаходження: м. Київ, проспект Лобановського Валерія, буд. 17, код ЄДРПОУ 45301455.

Суддя: