ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.05.2026 Справа № 914/565/26 

Господарський суд Львівської області у складі судді Березяк Н.Є., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу №914/3031/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський лікеро-горілчаний Торговий дім», м. Львів,
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард-Плюс», м. Львів,
про: стягнення заборгованості у розмірі 62 587,14грн

ВСТАНОВИВ:
На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський лікеро-горілчаний Торговий дім» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард-Плюс» про стягнення заборгованості в розмірі 62 587,14грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки в частині своєчасної та повної оплати внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість.
Ухвалою суду від 03.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 
Копія ухвали суду від 03.03.2026 була доставлена до Електронного кабінету відповідача у системі Електронний суд 06.03.2026 17:50 про що сформовано відповідну Довідку про доставку електронного листа.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин, беручи до уваги, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.
Відсутність будь-яких заяв або клопотань відповідача, з урахуванням направлення судом на поштову та електронну адреси відповідача копії ухвал суду у справі, свідчить про незацікавленість відповідача у розгляді справи.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.
Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівський лікеро- горілчаний Торговий Дім» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авангард-Плюс» (Покупець) 20 жовтня 2023 року укладено договір поставки №282/100 (надалі Договір).
За умовами п.1.1. Договору Постачальник передає у власність, а Покупець приймає та оплачує алкогольні та безалкогольні напої (надалі – Товар) згідно замовлення за ціною, кількістю та за іншими умовами, узгодженими Сторонами.
Згідно з п. 3.1. Договору Покупець здійснює оплату за Товар протягом 45 (сорока п`яти) днів з дати поставки Товару шляхом перерахування грошових коштів на вказаний у даному договорі банківський рахунок Постачальника.
На виконання умов вказаного договору позивач поставляв відповідачу товар (алкогольну продукцію), проте останній своєчасно не оплачував за відповідний товар.
Так, станом на 01.11.2025 сума заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений товар складала 85983,86 грн.
Протягом листопада 2025 року – січня 2026 року позивач поставив відповідачу товар (алкогольну продукцію) на загальну суму 106480,34 грн, що підтверджується товарно-транспортними накладними. Строк оплати за останню поставку товару, яку позивач здійснив 05.01.2026 на суму 5 514,72 грн – до 19 лютого 2026 включно.
За період листопада 2025 року – січня 2026 року від відповідача надійшли кошти у сумі 94536,86 грн, які були спрямовані, в першу чергу, на погашення заборгованості, яка була станом на 01.11.2025. Окрім цього, відповідач повернув позивачу товар на загальну суму 35340,20 грн. 
Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений відповідно до договору поставки №282/100 від 20 жовтня 2023 року товар (алкогольну продукцію) станом на день звернення до суду складає 62587,14 грн.
Відповідач підтвердив відповідну суму заборгованості шляхом підписання Акту звірки за період 01.11.2025-30.01.2026.
У зв`язку з невиконанням Відповідачем зобов`язання згідно з п. 3.1. Договору щодо оплати отриманого товару протягом 45 календарних днів з дати поставки товару, позивач звернувся з матеріально-правовою вимогою про стягнення заборгованості в розмірі 62 587,14 грн.
Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
При ухваленні рішення, суд виходив з наступного.
Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 20 цього Кодексу право на захист особа здійснює на свій розсуд.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За умовами ст.525 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору тощо. Згідно із ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Пунктом 1 частиною 1 статті 664 Цивільного кодексу України передбачено обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.
Протягом листопада 2025 року – січня 2026 року позивач поставив відповідачу товар (алкогольну продукцію) на загальну суму 106480,34 грн, що підтверджується товарно-транспортними накладними. 
За період листопада 2025 року – січня 2026 року від відповідача надійшли кошти у сумі 94536,86 грн. 
Окрім цього, відповідач повернув позивачу товар на загальну суму 35340,20 грн. 
Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений відповідно до договору поставки №282/100 від 20 жовтня 2023 року товар (алкогольну продукцію) станом на день звернення до суду складає 62587,14 грн, що підтверджується Відповідачем у підписаному Акті звірки за період 01.11.2025-30.01.2026.
Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За приписами пункту п. 3.1 договору покупець здійснює оплату за товар отриманого товару протягом 45 календарних днів з дати поставки товару.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).
Станом на день прийняття рішення суду, доказів в спростування наведених обставин не поступало, доказів щодо оплати заборгованості відповідачем не надано, відтак заборгованість відповідача перед позивачем з основного боргу становить 62587,14 грн.
Враховуючи наведене, вимога про стягнення 62587,14 грн боргу за поставлений товар є обґрунтована, підтверджена матеріалами справи та не заперечена відповідачем. Відтак, вказана вимога підлягає до задоволення у повному обсязі.
Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судові витрати на підставі статей 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, судовий збір покладається на відповідача в розмірі 2662,4 грн.
З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись статтями 10, 12, 20, 46, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 191, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 247-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задоволити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард-Плюс» (вул. Коновальця, будинок 103, кімнат 412, м. Львів, Код ЄДРПОУ 37655810) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський лікеро- горілчаний Торговий Дім» (вул. Кордуби, 2а, м. Львів, 79024, код ЄДРПОУ 32483182) заборгованість у розмірі 62587,14 грн та 2662,4 грн судового збору.
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV Господарським процесуальним кодексом України.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Березяк Н.Є.