ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/39370/25 Суддя (судді) першої інстанції: Марич Є.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Чуприни О.В., 
суддів Попової О.Г., Говоруна О.В,
за участю:
секретаря судового засідання - Мулик А.Б.,
представника позивача - Долідзе А.О.,
представників відповідача - Харіної Т.Г., Саламахи Д.Г., Гончара В.М.,
представника третьої особи-1 - не з`явився,
представника третьої особи-2 - не з`явився,
представника третьої особи-3 - не з`явився,
представника третьої особи-4 - не з`явився,
представника третьої особи-5 - не з`явився,
представника третьої особи-6 - не з`явився,
представника третьої особи-7 - не з`явився,
представника третьої особи-8 - не з`явився,
представника третьої особи-9 - не з`явився,
представника третьої особи-10 - не з`явився,
представника третьої особи-11 - не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО", Товариства з обмеженою відповідальністю "Царичанське-Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Новоселівка-Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанське-Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Розквітне-Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Коновалівка-Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Агронива-Черкаси", Товариства з обмеженою відповідальністю "Савинці", Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінта-Агро", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Національного банку України (надалі по тексту також - відповідач, Національний банк, НБУ, Банк), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО" (надалі по тексту також - третя особа-1, ТДВ "СК "КРЕДО", Товариство), Товариство з обмеженою відповідальністю "Царичанське-Агро" (надалі по тексту також - третя особа-2, ТОВ "Царичанське-Агро"), Товариство з обмеженою відповідальністю "Новоселівка-Агро" (надалі по тексту також - третя особа-3, ТОВ "Новоселівка-Агро"), Товариство з обмеженою відповідальністю "Слобожанське-Агро" (надалі по тексту також - третя особа-4, ТОВ "Слобожанське-Агро"), Товариство з обмеженою відповідальністю "Розквітне-Агро" (надалі по тексту також - третя особа-5, ТОВ "Розквітне-Агро"), Товариство з обмеженою відповідальністю "Коновалівка-Агро" (надалі по тексту також - третя особа-6, ТОВ "Коновалівка-Агро"), Товариство з обмеженою відповідальністю "Агронива-Черкаси" (надалі по тексту також - третя особа-7, ТОВ "Агронива-Черкаси"), Товариство з обмеженою відповідальністю "Савинці" (надалі по тексту також - третя особа-8, ТОВ "Савинці"), Товариство з обмеженою відповідальністю "Квінта-Агро" (надалі по тексту також - третя особа-9, ТОВ "Квінта-Агро"), ОСОБА_2 (надалі по тексту також - третя особа-10, ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 (надалі по тексту також - третя особа-11, ОСОБА_3 ), у якій просив:
визнати протиправним та скасувати рішення Національного банку України за №21/324-рк від 31.03.2025 "Про відмову у визнанні структури власності Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО" прозорою";
визнати протиправним та скасувати рішення Правління Національного банку України за №230-рш від 17.07.2025 "Про застосування до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО" заходу впливу у вигляді відкликання ліцензії на здійснення діяльності із страхування";
визнати протиправним та скасувати рішення Правління Національного банку України за №237-рш від 17.07.2025 "Про призначення тимчасової адміністрації у Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО" та відсторонення органів управління Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО" від управління";
зобов`язати Національний банк України вчинити усі дії по відновленню функціонування Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО", як фінансової установи - в обсязі та стані, який існував до прийняття рішення Правління Національного банку України за №230-рш від 17.07.2025 "Про застосування до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО" заходу впливу у вигляді відкликання ліцензії на здійснення діяльності із страхування", в тому числі, але не виключно: поновити дії ліцензій на провадження діяльності з надання фінансових послуг; внести до Державного реєстру фінансових установ інформацію щодо поновлення ліцензій на провадження діяльності з надання фінансових послуг: включити Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО" до Державного реєстру фінансових установ; внести до Державного реєстру фінансових установ інформації про включення Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО" до Державного реєстру фінансових установ; розмістити інформації про прийняте рішення на сторінці офіційного Інтернет-представництва Національного банку України.
В обґрунтування протиправності оскаржуваних рішень позивач звертається до наступних доводів та мотивів:
(1) твердження про невідповідність звітів про оцінку майна ключових учасників ТДВ "СК "КРЕДО" вимогам нормативно-правових актів про оцінку у якості обґрунтування рішення про непрозорість структури власності є безпідставним, оскільки: 
(1.1) ТДВ "СК "КРЕДО" та його учасники замовляли послуги з оцінки у кваліфікованих фахівців, які діють відповідно до вимог національних стандартів оцінки (Національний стандарт №1, Національний стандарт №2, Методика оцінки майна №1891), натомість жодних обґрунтованих претензій до методології чи розрахунків, які б свідчили про навмисне викривлення даних, з боку НБУ не було надано; 
(1.2) посилання Банку на "неякісність" або "непрофесійність" звітів про оцінку базуються на внутрішніх рецензіях або висновках, які не є належними та достатніми доказами для спростування професійного висновку оцінювача, адже рецензія звіту не може замінити собою новий повноцінний звіт про оцінку, а також не спростовує факт, що майно існує та має певну вартість, достатню для підтвердження фінансового стану учасників ТДВ "СК "КРЕДО";
(2) після прийняття Національним банком рішення за №21/2354-рк від 14.12.2023 про визнання структури власності ТДВ "СК "КРЕДО" непрозорою та встановлення строку для приведення її у відповідність до 14.03.2024, Товариством своєчасно надано інформацію та документи щодо зміни структури власності, зокрема 12.03.2024 та 13.03.2024 подано клопотання про визнання структури власності прозорою. Втім рішення за №21/324-рк прийнято лише 31.03.2025, тобто значно пізніше встановленого законодавством місячного строку. Вказане позбавило ТДВ "СК "КРЕДО" можливості оперативно реагувати та належним чином захищати свої права, створило невизначеність щодо статусу компанії, що прямо зачіпає інтереси ОСОБА_1 , як учасника;
(3) застосування Національним банком України такого радикального заходу впливу, як відкликання ліцензії на здійснення страхової діяльності, є не співмірним та неадекватним характеру виявлених порушень; у оскаржуваних рішенням відсутнє посилання на достатні докази того, що визнання структури власності ТДВ "СК "КРЕДО" непрозорою (особливо з огляду на наступні зміни її учасників) створило реальну та непереборну загрозу платоспроможності страховика, стабільності фінансової системи чи інтересам страхувальників, яка б виправдовувала саме відкликання ліцензії, а не застосування менш суворих заходів впливу;
Підсумовуючи, оскаржувані рішення відповідача прийняті не добросовісно, без дотримання принципу рівності перед законом, без запобігання несправедливій дискримінації, не пропорційно, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, не обґрунтовано та без урахування усіх обставин, що мають значення для їх прийняття.

ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 адміністративний позов ОСОБА_1 до Національного банку України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО", Товариства з обмеженою відповідальністю "Царичанське-Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Новоселівка-Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанське-Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Розквітне-Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Коновалівка-Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Агронива-Черкаси", Товариства з обмеженою відповідальністю "Савинці", Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінта-Агро", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, - задоволено:
визнано протиправними та скасувати рішення Національного банку України №21/324-рк від 31.03.2025 "Про відмову у визнанні структури власності Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО" прозорою";
визнано протиправними та скасувати рішення Правління Національного банку України №230-рш від 17.07.2025 "Про застосування до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" заходу впливу у вигляді відкликання ліцензії на здійснення діяльності із страхування";
визнано протиправними та скасувати рішення Правління Національного банку України №237-рш від 17.07.2025 "Про призначення тимчасової адміністрації у Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" та відсторонення органів управління Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" від управління";
зобов`язано Національний банк України поновити дію ліцензії на здійснення діяльності із страхування Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо"; внести до Державного реєстру фінансових установ інформацію про Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" та поновлення ліцензії на здійснення діяльності із страхування; розмістити інформації про прийняте рішення на сторінці офіційного Інтернет-представництва Національного банку України.
За наслідком аналізу релевантних положень Закону України "Про Національний банк України" від 20.05.1999 за №679-XIV (надалі по тексту також - Закон №679-ХІV), Закону України "Про страхування" від 18.11.2021 за №1909-IX (надалі по тексту також - Закон №1909-ІХ), "Положення про вимоги до структури власності надавачів фінансових послуг", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.04.2021 за №30 (надалі по тексту також - Положення №30) та у взаємозв`язку зі встановленими обставинами справи судом висновувано про не доведення відповідачем обґрунтованості, пропорційності та правомірності рішення "Про відмову у визнанні структури власності Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО" прозорою" за №21/324-рк від 31.03.2025.
Вказуючи на невідповідність майнового стану ключових учасників у структурі власності вимогам нормативно-правових актів, відповідач не зазначив та не довів в чому полягає така невідповідність майнового стану учасників та яким саме вимогам; не довів належними і допустимими доказами наявність обставин, які вказували б на те, що фінансовий/майновий стан власника або будь-якої особи, яка входить до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності ТДВ "СК "КРЕДО", є неспівмірним/недостатнім для володіння корпоративними правами, чи у таких осіб немає доходів або вони формуються за рахунок інших напрямів діяльності.
Висновок щодо протиправності та необґрунтованості рішення "Про застосування до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО" заходу впливу у вигляді відкликання ліцензії на здійснення діяльності із страхування" за №230-рш від 17.07.2025 заснований на не врахуванні Національним банком обставин щодо змін, які відбулись у структурі власності ТДВ "СК "КРЕДО" та відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження незаконності чи протиправності таких дій, невідповідності поданих ним документів вимогам законодавства.
Натомість рішення за №237-рш від 17.07.2025 "Про призначення тимчасової адміністрації у Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО" та відсторонення органів управління Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО" від управління" підлягає скасуванню як похідне, таке, що прийняте на підставі рішення за №230-рш від 17.07.2025.

ІІІ. Підстави апеляційного оскарження та їх обґрунтування
Не погоджуючись з рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2026, Національний банк України оскаржив його в апеляційному порядку, та, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Національний банк під час перевірки документів оцінювача не позбавлений права звертатися до іншого оцінювача або саморегулівної організації оцінювачів для здійснення рецензування звіту про оцінку майна, що і було зроблено; натомість рецензування звіту з оцінки майна є передбаченим законодавством механізмом перевірки та контролю результатів оцінки, який дає змогу виявити можливі невідповідності, помилки чи порушення у звітах та оцінити їх відповідність вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна. 
Одержавши рецензії на звіти про оцінку майна остаточних ключових учасників у структурі власності ТДВ "СК "КРЕДО", за якими такі не відповідають вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісними та (або) непрофесійними і не можуть бути використані, слід вважати обґрунтованим висновок про неможливість їх використання як доказ на підтвердження майнового стану власників істотної участі. Оскільки власники істотної участі ТДВ "СК "КРЕДО" не підтвердили відповідність свого майнового стану встановленим вимогам, вказане унеможливило підтвердження відповідності структури власності ТДВ "СК "КРЕДО" вимогам чинного законодавства.
Положенням №30 визначено, що Національний банк наділений правом прийняти рішення про визнання структури власності прозорою виключно на підставі документів, поданих в строк, встановлений Національним банком. У той же час, чинним законодавством не передбачено можливості повторно встановлювати строк для приведення структури власності після отримання повного пакета документів, визначених у пункті 51 розділу VII Положення №30 та прийняття в межах дискреційних повноважень одного з двох рішень, визначених пунктом 52 розділу VII Положення №30. Відповідно, документи, подані ТДВ "СК "КРЕДО" до Національного банку після прийняття Національним банком рішення про відмову у визнанні його структури власності прозорою, не зумовлювали розгляд питання про визнання структури власності ТДВ "СК "КРЕДО" прозорою згідно з пунктом 52 розділу VII Положення №30. 
Оскільки Національний банк встановив, що структура власності ТДВ "СК "КРЕДО" на момент прийняття Рішення №230-рш від 17.07.2025 залишалася непрозорою, зміни у складі учасників не усунули виявлені невідповідності, а окремі реєстраційні дії були вчинені з порушенням законодавства, вищенаведене є достатньою та самостійною підставою для визнання наявності ризику, незалежно від факту настання конкретних негативних наслідків.
Національний банк наголошує на тому, що комплексний аналіз статей 121, 123 Закону №1909-IX та Положення №183 свідчить про те, що єдиний можливий захід впливу, який має право застосувати Національний банк у разі неприведення структури власності у відповідність вимогам законодавства у строк, встановлений Регулятором, є відкликання ліцензії, проте не наділяє відповідача правом обрати будь-який інший захід впливу.
Поруч із наведеним зауважено про не врахування судом першої інстанції підходу Верховного Суду щодо відсутності права на позов у учасника юридичної особи, який не володіє істотною участю у її статутному капіталі, що є самостійною і достатньою підставою для відмови в задоволенні позову.

ІV. Позиція інших учасників справи
У судовому засіданні 17.06.2026 заслухувано усні пояснення представника позивача, за змістом яких ОСОБА_1 звертається до доводів про недоведеність відповідачем того, що визнання структури власності ТДВ "СК "КРЕДО" непрозорою створило реальну та непереборну загрозу платоспроможності страховика, стабільності фінансової системи чи інтересам страхувальників, яка б виправдовувала саме такого заходу впливу як відкликання ліцензії, а не застосування менш суворих заходів впливу.
У частині належного суб`єкта звернення до суду з цим позовом повторно зауважено про наявність у ОСОБА_1 статусу учасника Товариства з додатковою відповідальністю; вказане наділяє його законним інтересом запобігати ліквідації компанії через протиправні акти Регулятора, аби уникнути покладення на нього особистих майнових зобов`язань.

V. Обставини, встановлені судом першої інстанції
Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" (код ЄДРПОУ 13622789) є надавачем небанківських фінансових послуг, внесений до Державного реєстру фінансових установ 21.08.2004 та має ліцензію на здійснення діяльності із страхування.
Рішенням Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного банку України від 14.12.2023 за №21/2354-рк визнано структуру власності ТДВ "СК "КРЕДО" непрозорою та встановлено строк для приведення структури власності ТДВ "СК "КРЕДО" у відповідність до вимог Положення №30 до 14.03.2024. Підставою для прийняття вказаного рішення стало, зокрема, те, що у структурі власності ТДВ "СК "КРЕДО" наявні остаточні ключові учасники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що сукупно володіють 13,6554% статутного капіталу Товариства, які відмовилися надавати Національному банку документи для підтвердження відповідності їхнього майнового стану вимогам підпункту 7 пункту 192 Постанови №39.
Супровідним листом ТДВ "СК "КРЕДО" від 12.03.2024 за №547 подано до Національного банку України документи, що відображають структуру власності надавача фінансових послуг станом на 11.03.2024, а саме: (1) повідомлення про подання відомостей про структуру власності надавача фінансових послуг станом на 11.03.2024, складене за формою, наведеною в додатку 1 до Положення; (2) відомості про остаточних ключових учасників у структурі власності надавача фінансових послуг станом на 11.03.2024, складені за формою та відповідно до параметрів заповнення, наведених у додатку 2 до Положення (подано через вебпортал Національного банку України на підставі пункту 35 розділу IV Положення); (3) відомості про власників істотної участі в надавачі фінансових послуг станом на 11.03.2024, складені за формою та відповідно до параметрів заповнення, наведених у додатку 3 до Положення (подано через вебпортал Національного банку України на підставі пункту 35 розділу IV Положення); (4) схематичне зображення структури власності надавача фінансових послуг станом на 11.03.2024, складене відповідно до параметрів підготовки/заповнення схематичного зображення структури власності надавача фінансових послуг, наведених у додатку 4 до Положення.
За змістом клопотання ТДВ "СК "КРЕДО" від 13.03.2024 за №555, в результаті змін 11.03.2024 у структурі власності ТДВ "СК "КРЕДО" учасники надавача фінансових послуг, що володіють 13,6554% статутного капіталу Товариства та не подали до Національного банку України документи, що підтверджують відповідність їхнього майнового стану вимогам Положення №153 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - не входять до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності ТДВ "СК "КРЕДО", а отже, на них не розповсюджуються вимоги щодо фінансового/майнового стану, встановлені підпунктом 7 пункту 192 Постанови №39. Таким чином, станом на 13.03.2024 ТДВ "СК "КРЕДО" на виконання рішення Комітету №21/2354-рк приведено структуру власності Товариства у відповідність до пункту 30 розділу ІІІ Положення №30 та підпункту 7 пункту 192 Постанови №39.
У вказаному клопотанні Товариство просило взяти до уваги вищезазначену інформацію та підтвердні документи, як докази приведення структури власності ТДВ "СК "КРЕДО" у відповідність до вимог Положення №30 у встановлений Національним банком України строк згідно з пунктом 2 Рішення Комітету №21/2354-рк.
Посилаючись на обставини, що можуть свідчити про недотримання Товариством вимог щодо структури власності надавача фінансових послуг, визначених у Положенні №30, а також з метою встановлення відсутності інших підстав для визнання структури власності Товариства непрозорою внаслідок змін, що відбулися у структурі власності ТДВ "СК "КРЕДО", листом від 12.04.2024 за №27-0036/28734 Національний банк України, керуючись підпунктом 11 пункту 192 Постанови №39, повідомив про відкладення прийняття рішення, визначеного в пункті 52 розділу VII Положення №30.
Супровідним листом ТДВ "СК "КРЕДО" від 25.06.2024 за №1282 подано до Національного банку України документи, що відображають структуру власності надавача фінансових послуг станом на 24.06.2024, а саме: (1) повідомлення про подання відомостей про структуру власності надавача фінансових послуг станом на 24.06.2024, складене за формою, наведеною в додатку 1 до Положення; (2) відомості про остаточних ключових учасників у структурі власності надавача фінансових послуг станом на 24.06.2024, складені за формою та відповідно до параметрів заповнення, наведених у додатку 2 до Положення (подано через вебпортал Національного банку України на підставі пункту 35 розділу IV Положення); (3) відомості про власників істотної участі в надавачі фінансових послуг станом на 24.06.2024, складені за формою та відповідно до параметрів заповнення, наведених у додатку 3 до Положення (подано через вебпортал Національного банку України на підставі пункту 35 розділу IV Положення); (4) схематичне зображення структури власності надавача фінансових послуг станом на 24.06.2024, складене відповідно до параметрів підготовки/заповнення схематичного зображення структури власності надавача фінансових послуг, наведених у додатку 4 до Положення.
Листом НБУ від 31.01.2025 за №27-0036/7839 повідомлено ТДВ "СК "КРЕДО" про зупинення адміністративного провадження до завершення перевірки достовірності інформації, зазначеної в документах, поданих особами, які входять до складу десяти найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності ТДВ "СК "КРЕДО".
Листом НБУ від 21.03.2025 за №27-0036/21639 повідомлено про відновлення строку адміністративного провадження.
Рішенням Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг національного банку України від 31.03.2025 за №21/324-рк відмовлено у визнанні структури власності ТДВ "СК "КРЕДО" прозорою.
Оскільки прийняття Національним банком в особі Комітету Рішення №21/324-рк може свідчити про наявність факту порушення ТДВ СК "КРЕДО" вимог частини першої статті 18 Закону про страхування, підпункту 8 пункту 41 та пункту 43 глави 3 розділу ІІ Положення про авторизацію, відповідачем сформовано та скеровано вимогу щодо надання інформації та документів від 09.04.2025 за №27-0024/27172.
У відповідь ТДВ "СК "КРЕДО" листом від 16.04.2025 за №582 повідомило, що станом на 16.04.2025 у структурі власності ТДВ "СК "КРЕДО" відбулися зміни, у відповідності до яких ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 більше не входять до складу учасників ТДВ "СК "КРЕДО", а ОСОБА_1 - не ходить до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності ТДВ "СК "КРЕДО". Одночасно з даною відповіддю подано клопотання про участь свого керівника ОСОБА_1 у засіданні Комітету/Правління Національного банку щодо розгляду питання про застосування заходу впливу (у разі ініціювання такого розгляду Національним банком).
Окрім цього, ТДВ "СК "КРЕДО" листом від 17.04.2025 за №591 повідомлено, що станом на 17.04.2025 у структурі власності ТДВ "СК "КРЕДО" відбулися додаткові зміни, у відповідності до яких ОСОБА_10 більше не входить до складу учасників ТДВ "СК "КРЕДО". На підтвердження змін у структурі власності, які відбулися 16.04.2025 та 17.04.2025 Товариство подає копію Витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 18.04.2025 та просить переглянути чинну структуру власності Товариства на відповідність вимогам щодо прозорості, та не застосовувати заходи впливу.
Правлінням Національного банку України прийнято рішення "Про застосування до ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КРЕДО" заходу впливу у вигляді відкликання ліцензії на здійснення діяльності із страхування" від 17.07.2025 за №230-рш відкликано ліцензію на здійснення діяльності із страхування ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КРЕДО".
Як викладено у вказаному рішенні, адекватність застосування до ТДВ СК "КРЕДО" заходу впливу у вигляді відкликання ліцензії на здійснення діяльності із страхування обґрунтовано тим, що порушення ТДВ СК "КРЕДО" вимог, установлених частиною першою статті 18 Закону про страхування, у підпункті 8 пункту 41, пункті 43 глави 3 розділу ІІ Положення про авторизацію унеможливило здійснення ефективного нагляду за його діяльністю, у тому числі контролю за її прозорістю, з боку Національного банку України, що створює суттєві ризики несвоєчасного виконання ТДВ СК "КРЕДО" власних зобов`язань перед своїми клієнтами та іншими кредиторами.
Правлінням Національного банку України прийнято рішення "Про призначення тимчасової адміністрації у ТОВАРИСТВІ З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КРЕДО" та відсторонення органів управління ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КРЕДО" від управління" за №237-рш від 17.07.2025.

VІ. Оцінка висновку суду, судове рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи

(а) щодо права позивача на звернення до суду з цим адміністративним позовом

За змістом частини 2 статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
У пункті 1 резолютивної частини Рішення від 14.12.2011 за №19-рп/2011 Конституційний Суд України висловив позицію, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.
В контексті завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також - КАС України, Кодекс), звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.
Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача, а також об`єктивну основу. Натомість юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна йому передувати. 
Відповідно до пункту 81 частини 1 статті 7 Закону України "Про Національний банк України" від 20.05.1999 за №679-XIV (надалі по тексту також - Закон №679-ХІV) Національний банк здійснює державне регулювання та нагляд на індивідуальній та консолідованій основі на ринках небанківських фінансових послуг за діяльністю небанківських фінансових установ в межах, визначених Законом України "Про фінансові послуги та фінансові компанії" та іншими законами України
Національний банк здійснює державне регулювання діяльності страховиків - у формах, визначених Законом України "Про страхування" (частина 1 статті 61 Закону №679-ХІV).
Отже, Національний банк як суб`єкт державного фінансового моніторингу здійснює державне регулювання та нагляд за діяльністю небанківських фінансових установ, до яких належать особи, котрі мають ліцензію на здійснення діяльності із страхування.
Національний банк у прийнятому ним адміністративному акті, який негативно впливає на право, свободу чи законний інтерес особи або покладає на неї певний обов`язок, зазначає підстави прийняття такого акта з належним обґрунтуванням, строк і порядок його оскарження (у тому числі найменування суду, до якого особа може подати позов), а також вказівку на те, що оскарження рішення, акта або дії Національного банку не зупиняє їх виконання відповідно до статті 74 цього Закону (частина 5 статті 56 Закону №679-ХІV).
За частиною 19 статті 56 Закону України "Про Національний банк України" акти Національного банку можуть бути оскаржені відповідно до законодавства України.
Рішення Регулятора про застосування заходу впливу може бути оскаржено до суду відповідно до законодавства України. Оскарження рішення Регулятора не зупиняє його виконання (частина 6 статті 121 Закону України "Про страхування" від 18.11.2021 за №1909-IX).
Згідно частин 1, 2 статті 74 Закону №679-ХІV рішення (нормативно-правові акти чи індивідуальні акти), дії або бездіяльність Національного банку чи його посадових та службових осіб можуть бути оскаржені до суду виключно з метою встановлення їх законності. Особливості оскарження окремих рішень Національного банку встановлюються законом. Оскарження рішення, акта або дії Національного банку не зупиняє їх виконання.
Статтею 79 Закону №2121-ІІІ передбачено, що банк або інші особи, які охоплюються наглядовою діяльністю Національного банку України, мають право оскаржити в суді в установленому законодавством порядку рішення, дії або бездіяльність Національного банку України чи його посадових та службових осіб.
Разом з цим, рішенням Конституційного Суду від 24.06.2020 за №6-р(II)/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення частини першої статті 79 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 7 грудня 2000 року №2121-III зі змінами, а саме "які охоплюються наглядовою діяльністю Національного банку України".
Проаналізувавши функції, повноваження Національного банку України, визначені Законом №2121-ІІІ, Конституційний Суд України наголошує, що Національний банк України може ухвалювати рішення, які стосуються невизначеного кола фізичних чи юридичних осіб і можуть призводити до порушення або в інший спосіб спричиняти утиск їх прав, свобод, законних інтересів. З огляду на положення статей 2, 72 Закону №2121-ІІІ щодо "істотної участі" та "осіб, які охоплюються наглядовою діяльністю Національного банку України", Конституційний Суд України констатує, що положення частини першої статті 79 Закону №2121-ІІІ встановлює вичерпний перелік осіб, які мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність Національного банку України, його посадових та службових осіб, і до такого переліку віднесено банк або інших осіб, які охоплюються наглядовою діяльністю Національного банку України, останні ж є власниками істотної участі у банку (зокрема, ті, які прямо та/або опосередковано, самостійно чи спільно з іншими особами володіють 10 і більше відсотками акцій статутного капіталу юридичної особи) та учасниками банківських груп.
У такий спосіб унеможливлено доступ до суду осіб, не включених до цього переліку, зокрема акціонерів банку, які не є власниками істотної участі у банку, що дискримінує їх за майновою ознакою та внаслідок законодавчого регулювання позбавляє можливості доводити в суді свою переконаність у потребі захисту своїх прав, законних інтересів, порушених рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Тим самим усупереч принципові верховенства права нівелюються право цієї категорії осіб на доступ до суду та подальший ефективний юридичний захист їх прав, законних інтересів (пункт 3.5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду від 24.06.2020 за №6-р(II)/2020).
Окрім того, як викладено у пункті 3.3 мотивувальної частини вказаного Рішення, в законодавчому регулюванні слід уникати заборон або обмежень щодо реалізації кожною особою права оскаржити в суді рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, у тому числі шляхом визначення на законодавчому рівні вичерпного переліку осіб, які мають право на таке оскарження, оскільки невключення особи до цього переліку унеможливлює доведення нею в суді її переконаності в потребі захисту своїх порушених прав, свобод цими рішеннями, діями чи бездіяльністю. Саме наявність такої переконаності в кожної особи є сутнісною властивістю її права на звернення до суду щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, а отже, необхідною передумовою здійснення цього права.
Окреме положення частини першої статті 79 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 7 грудня 2000 року №2121-III зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (пункт 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду від 24.06.2020 за №6-р(II)/2020).
Таке формулювання свідчить про те, що зазначене Рішення Конституційного Суду України має пряму дію та не поширюється на правовідносини, які існували до його прийняття.
Тобто, Рішення Конституційного Суду України від 24 червня 2020 року №6-р(II)/2020 не має ретроспективної (ретроактивної) дії, що випливає з частини 1 статті 152 Конституції України та може застосовуватися щодо рішень Національного банку України, прийнятих після 24 червня 2020 року.
У апеляційній скарзі Національний банк України наполягає на відсутності у ОСОБА_1 права на звернення до суду з цим позовом про визнання протиправними та скасування рішень, котрі безпосередньо спрямовані та стосуються ТДВ "СК "КРЕДО", оскільки на час звернення з відповідним позовом позивач не володів істотною участю у Товаристві та не володів великою (значною, істотною) часткою в статутному капіталі, яка надавала би йому основоположний, вирішальний ступінь впливу на діяльність ТДВ "СК "КРЕДО", що є самостійною і достатньою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.
У підтвердження наведеному посилається на підхід, сформований Верховним Судом у постанові від 27.01.2021 у справі №826/1973/17, Верховним Судом України у постанові від 27.06.2017 у справі №826/4275/16, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.02.2019 у справі №826/2184/17.
Так, Верховний Суд України у постанові від 27.06.2017 у справі №826/4275/16, серед іншого, дійшов висновків, що спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, і що особа, яка є власником істотної участі в банку, має право звертатись до суду у зв`язку із втручанням органів державної влади в особі НБУ та Фонду в діяльність банку. Велика Палата Верховного Суду погодилася з правовими висновками Верховного Суду України в цій частині, але вважала за необхідне уточнити, що така особа діє від імені банку, а не у власних інтересах.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.02.2019 у справі №826/2184/17 дійшла аналогічних висновків та зазначила, що позивачем у справі є особа, на захист прав чи інтересів якої спрямовані позовні вимоги. У цій справі йдеться про порушення прав ПАТ "Златобанк", а не ТОВ "Авангард-Експо". Способи захисту, про застосування яких просить позивач, направлені на відновлення прав та інтересів ПАТ "Златобанк", а не ТОВ "Авангард-Експо". Тому позивачем у цій справі має бути не ТОВ "Авангард-Експо", а ПАТ "Златобанк". Разом з цим, ТОВ "Авангард-Експо", яке звернулося з позовною заявою фактично в інтересах ПАТ "Златобанк" як контролюючий акціонер банку, за звичайних обставин не вправі звертатись до суду в інтересах позивача - ПАТ "Златобанк", але, ураховуючи, що виконавчі органи ПАТ "Златобанк" були позбавлені своїх повноважень, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків про існування виключних обставин, у силу яких слід визнати повноваження контролюючого акціонера, тобто ТОВ "Авангард-Експо", звернутись до суду з позовом у цій справі в інтересах ПАТ "Златобанк", і призначити осіб, уповноважених на процесуальне представництво.
Натомість Верховний Суд у постанові від 27.01.2021 у справі №826/1973/17, формуючи висновок про те, що зміст порушеного майнового права позивача не співмірний з заявленими вимогами про його захист у цьому спорі, а тому позивач не має права оскаржити застосований НБУ захід впливу у виді віднесення банку до категорії неплатоспроможних та рішення виконавчої дирекції Фонду про запровадження тимчасової адміністрації, враховував, зокрема, правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 24.10.2017 у справі №826/1162/16, за яким: "У разі застосування до учасника банківських правовідносин - банку чи осіб, які охоплюються наглядовою діяльністю НБУ, одного із заходів впливу, передбачених статтею 73 Закону №2121-III, то відповідно до положень статті 79 цього Закону такий учасник з урахуванням виду застосованого заходу впливу і свого правового статусу може оскаржити рішення, дії НБУ чи його посадових осіб до суду. Якщо на підставі законодавства виникнуть передумови, за яких особи, названі у статті 79 Закону №2121-III, не матимуть повноважень (не зможуть) реалізувати своє право на оскарження або існуватиме конфлікт між органом, який перебрав на себе повноваження банку без права оскарження рішень НБУ про застосування заходів впливу, і банком чи іншою особою з кола тих, хто формально має право, але реально не має повноважень оскаржити рішення, дії чи бездіяльність НБУ, таке право надається фізичній чи юридичній особі, яка заявить і обґрунтує, що від рішення НБУ потерпіла, найбільше зазнала негативного впливу на свої майнові та інші права. У сенсі сказаного можна дійти висновку, що це право надається акціонеру банку у виняткових випадках: за умови, коли в такого акціонера акумулюється великий (значний, істотний) пакет акцій, що надає йому основоположний, вирішальний ступінь впливу на діяльність банку та/або, коли він є одноосібним власником всіх чи більшості акцій; за інших подібних критеріїв, за яких акціонер максимально наближається і/або може бути прирівняний до особи, права якої прямо і безпосередньо були порушені діями чи рішенням НБУ. Звідси - така особа не може бути обмежена в реалізації права на захист свого порушеного суб`єктивного права в судовому порядку".
Так, проаналізувавши положення статті 2 Закону №2121-ІІІ (визначення терміну "істотна участь") та частини 1 статті 79 Закону №2121-ІІІ, також сформовано висновок, за яким "[…] до суб`єктів оскарження рішень та дій НБУ, крім банків віднесено також і інших осіб, які охоплюються наглядовою діяльністю НБУ, в тому числі власників істотної участі у банку та учасників банківських груп; такі не містять жодних застережень щодо можливості оскарження такими особами лише рішень НБУ, які їм прямо адресовані. […] положення статті 79 Закону №2121-III поширюється на відносини та випадки, коли рішеннями НБУ порушуються права та законні інтереси не лише банку, але також й інших осіб, які охоплюються наглядовою діяльністю НБУ" (пункти 49-50 постанови Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №826/1973/17). 
Поруч із цим, з приводу наведених вище правових позицій колегія суддів зауважує наступне: такі сформовані у справах, предметом оскарження яких не слугували рішення Національного банку України, прийняті після 24 червня 2020 року - тобто до прийняття Конституційним Судом України рішення №6-р(II)/2020, яким визнано неконституційним окреме положення частини 1 статті 79 Закону №2121-III зі змінами, а саме "які охоплюються наглядовою діяльністю Національного банку України", яким усунуто дискримінаційний підхід за майновою ознакою щодо осіб, не включених до цього переліку, зокрема акціонерів банку, які не є власниками істотної участі у банку.
Станом на дату ухвалення судового рішення у цій справі №320/39370/25 Верховним Судом не сформовано висновок щодо застосування частини 1 статті 79 Закону №2121-ІІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 24.06.2020 за №6-р(II)/2020 про наявність або відсутність права на звернення до суду особою, яка не володіє істотною участю у юридичній особі - небанківській фінансовій установі (зокрема, яка здійснює діяльність із страхування) з позовом про оскарження рішень, прийнятих щодо неї за наслідком виконання Національним банком України наглядових повноважень за діяльністю небанківських фінансових установ.
Відповідно до частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Пунктом 19 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Під час визначення юридичної природи "правового акта індивідуальної дії" Конституційний Суд України у пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 22.04.2008 за №9-рп/2008 вказав, що правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії) стосуються окремих осіб, розраховані на персональне (індивідуальне) застосування і після реалізації вичерпують свою дію.
Правові висновки щодо застосування положень пункту 19 частини 1 статті 4 та частини 1 статті 19 КАС України в аспекті з`ясування правової природи акта індивідуальної дії неодноразово викладалися Верховним Судом, зокрема у постановах від 17.05.2019 у справі №826/24667/15, від 26.06.2019 у справі №826/9566/16, від 22.08.2019у справі №826/6934/16, від 03.09.2020 у справі №804/3648/16, від 09.12.2020 у справі №813/746/18 та від 12.05.2021 у справі №640/11938/20.
З наведених правових висновків Верховного Суду вбачається, що індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією.
З огляду на зазначене, колегія суддів констатує, що спірні у цій справі Рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного банку України від 31.03.2025 за №21/324-рк, рішення Правління Національного банку України від 17.07.2025 за №230-рш, рішення Правління Національного банку України за №237-рш від 17.07.2025 є актами індивідуальної дії, оскільки суб`єктом ухвалення цього рішення є суб`єкт владних повноважень - Національний банк України, ці рішення прийняті на виконання його управлінських повноважень, передбачених чинним законодавством України та містять індивідуальні приписи щодо діяльності ТДВ "СК "КРЕДО".
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є учасником ТДВ "СК "КРЕДО" із часткою у статутному капіталі Товариства, що становить 1,8871%.
Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії" від 14.12.2021 за №1953-IX, істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного (складеного, пайового) капіталу та/або права голосу, часток, акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу та/або контролю (вирішального впливу) на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь-якої іншої особи в ланцюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи.
Тотожним змістом наділений термін "істотна участь", наведений у статті 2 Закону №2121-III.
Відповідно до висновку, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 у справі №800/301/16, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
Аналогічний висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №802/2474/17-а.
З огляду на вимоги статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.
Для визначення інтересу як об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені Кодексом адміністративного судочинства України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.
Зі змісту наведених правових норм випливає, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки: а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово "її"); д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.
Вказана правова позиція сформована в постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №362/4977/16-а.
Згідно висновку Верховного Суду, сформованому у постанові від 23.11.2018 у справі №296/10121/17, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом, а тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.
Отже, адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.
У цій справі ОСОБА_1 обґрунтовував порушення Національним банком законних прав та інтересів позивача, як учасника ТДВ "СК "КРЕДО" шляхом прийняття спірних рішень наступним: унеможливлення продовження прибуткової діяльності та позбавлення можливості реалізувати свої корпоративні права, включаючи право на дивіденди та ефективну участь у прийнятті рішень щодо подальшої діяльності компанії.
Рішенням Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного банку України від 31.03.2025 за №21/324-рк відмовлено у визнанні структури власності ТДВ "СК "КРЕДО" прозорою.
Вказане, поруч із іншим, слугувало підставою для формування Правлінням Національного банку України висновку про наявність підстав для прийняття рішення від 17.07.2025 за №230-рш про застосування до ТДВ СК "КРЕДО" заходу впливу у вигляді відкликання ліцензії на здійснення діяльності із страхування.
Постановою Правління Національного банку України від 25.12.2023 за №183 затверджено "Положення про застосування Національним банком України коригувальних заходів, заходів раннього втручання, заходів впливу у сфері державного регулювання діяльності на ринках небанківських фінансових послуг" (надалі по тексту також - Положення №183).
На виконання пункту 145 Положення №183 та пункту 4 рішення від 17.07.2025 за №230-рш на офіційному вебсайті Національного банку України 17.07.2025 (за посиланням: https://bank.gov.ua/ua/news/all/do-strahovika-zastosovano-zahid-vplivu-u-viglyadi-vidklikannya-litsenziyi-21289) опубліковано інформацію про втрату ТДВ "СК "КРЕДО" із дня набрання чинності рішенням про відкликання ліцензії право укладати договори (продовжувати строк діючих договорів) про надання страхових послуг із клієнтами щодо класу (класів) страхування (ризиків у межах відповідного класу), який (які) зазначений (зазначені) в ліцензії, що відкликана; укладати договори (уносити зміни до діючих договорів), які призводять до збільшення зобов`язань страховика перед клієнтами за договорами про надання страхових послуг щодо класу (класів) страхування (ризиків у межах відповідного класу), який (які) зазначений (зазначені) в ліцензії, що відкликана.
Окрім того, за відкритими публічними відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, у провадженні Господарського суду Запорізької області перебуває справа №908/2255/25 за позовом Національного банку України до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" про ліквідацію страховика (провадження у справі відкрито 28.07.2025, https://reyestr.court.gov.ua/Review/129110850), поданою на виконання пункту 1443 Положення №183 та пунктів 3, 5 рішення від 17.07.2025 за №230-рш.
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 66 Закону України "Про страхування" від 18.11.2021 за №1909-IX Національний банк України за умови наявності в страховика зобов`язань за договорами страхування (перестрахування, співстрахування) одночасно з прийняттям рішення про відкликання ліцензії страховика з підстав, визначених пунктами 2?13, 15 частини 2 статті 123 Закону №1909-ІХ, призначає тимчасову адміністрацію.
Правлінням Національного банку України прийнято рішення "Про призначення тимчасової адміністрації у ТОВАРИСТВІ З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КРЕДО" та відсторонення органів управління ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КРЕДО" від управління" від 17.07.2025 за №237-рш.
За пунктами 4, 5 вказаного рішення, усі органи управління ТДВ "СК "КРЕДО", а саме: загальні збори учасників ТДВ "СК "КРЕДО", наглядову раду ТДВ "СК "КРЕДО" та дирекцію ТДВ "СК "КРЕДО" відсторонено від управління ТДВ "СК "КРЕДО"; відсторонено від управління генерального директора ТДВ "СК "КРЕДО" ОСОБА_1 . Із дня прийняття цього рішення повноваження органів управління ТДВ "СК "КРЕДО" та керівника ТДВ "СК "КРЕДО" припинено та покладено на Тимчасового адміністратора.
Окрім цього, пунктами 7, 8 від 17.07.2025 за №237-рш заборонено будь-які видаткові операції за рахунками ТДВ "СК "КРЕДО", крім операцій, необхідних для забезпечення здійснення повноважень Тимчасового адміністратора, а також проведення будь-яких операцій з майном ТДВ "СК "КРЕДО".
За наведених обставин колегія суддів доходить висновку, що оскаржувані рішення Національного банку України вплинуло на правовий статус Товариства, призвело до фактичного припинення його діяльності, відсторонення органів управління та обмеження розпорядження майном, що, у свою чергу, об`єктивно позбавляє позивача можливості брати участь в управлінні товариством, отримувати економічні вигоди від його діяльності та реалізовувати інші пов`язані з цим права. Звідси законний інтерес позивача полягає у збереженні можливості здійснення господарської діяльності товариства, учасником якого він є, а також у реалізації належних йому корпоративних прав. 
Так само суд ураховує наступне: під час розгляду справи у суді першої інстанції від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача (Товариства з обмеженою відповідальністю "Агронива-Черкаси", Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінта-Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Розквітне-Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Савинці", Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанське-Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Новоселівка-Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Коновалівка-Агро", а також ОСОБА_2 (власника істотної участі ТДВ "СК "КРЕДО")) надходили заяви, у яких зауважували про безпосередній вплив оскаржуваних рішень на майнові інтереси останніх як учасників ТДВ "СК "КРЕДО", оскільки такі створюють ризик ліквідації страховика та, відповідно, ризик покладення на учасників (додаткової) субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями товариства у разі недостатності його майна.
З огляду на вищевикладене суд апеляційної інстанції не знаходить підстав визнати спроможними доводи апеляційної скарги в частині неможливості звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом крізь призму обставин відсутності володіння істотною участю у ТДВ "СК "КРЕДО", що виключає можливість надання правового захисту судом.

(б) щодо порушення норм процесуального права судом першої інстанції при постановленні ухвали від 16.10.2025 

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.10.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника Національного банку України про залишення позовної заяви без розгляду.
Національним банком України 25.09.2025 подано клопотання про застосування до позову ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання протиправними та скасування рішень наслідків зловживання процесуальними права та залишити його без розгляду. Вказане обґрунтоване обставинами подання 04.08.2025 трьох тотожних за змістом позовних заяв учасниками ТДВ "Страхова компанія "КРЕДО" ( ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ), що свідчить про зловживання процесуальними правами.
За доводами апеляційної скарги, судом першої інстанції не враховано, що одночасна подача однакових позовів до одного і того самого відповідача без долучення доказів оплати судового збору здійснювалася в інтересах ТДВ "СК "КРЕДО" та покликана не на захист порушених прав та інтересів позивачів, а здійснена з іншою метою, що не відповідає меті адміністративного судочинства.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2021 у справі №9901/23/21 сформувала правовий висновок, відповідно до якого саме з метою виконання завдання адміністративного судочинства сторона у справі має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Якщо особа здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей, така особа виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами. Відповідні заходи передбачені у частинах третій і четвертій статті 45, частині 8 статті 139, частині 1 статті 144, пункті 5 частини 1 статті 145, статті 149 КАС України.
Так, з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів), з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.
Згідно з положеннями частин 3, 4 статті 45 КАС України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачу, якщо позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
Положеннями пункту 4 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
З аналізу наведених вище процесуальних норм слідує, що вони спрямовані на недопущення штучного вибору позивачем судді, що буде вирішувати спір по суті, а тому, незалежно від стадії розгляду на якій судом виявлено факт зловживання позивачем своїми правами, шляхом одночасного подання кількох аналогічних позовів КАС України встановлює можливість присікання таких зловживань.
Разом з цим, факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у предмет доказування у справ. При цьому оскільки право на доступ до правосуддя не повинне використовуватись учасником справи всупереч завданню адміністративного судочинства, а встановлення факту зловживання особою її процесуальними правами має своїм наслідок, у тому числі залишення позовної заяви без розгляду, його встановлення має першочергове значення та тільки після з`ясування зазначеного питання суд може перейти до розгляду справи по суті.
Вказаний висновок знайшов своє відображення у постанові Верховного Суду від 03.12.2025 у справі №160/31676/24.
В той же час, вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.
За обставинами цієї справи, ОСОБА_3 (справа №320/39335/25), ОСОБА_2 (справа №320/39372/25) та ОСОБА_1 (справа №320/39370/25), як учасниками ТДВ "СК "КРЕДО" 04.08.2025 подано позовні заяви до суду із тотожними позовними вимогами.
Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 18.09.2025 у справах №320/39335/25 та №320/39372/25 вирішено повернути позовні заяви на підставі пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України, тобто у зв`язку з невиконанням вимог ухвал суду про залишення позовних заяв без руху для надання доказів сплати судового збору.
Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком, викладеним в ухвалі Київського окружного адміністративного суду від 16.10.2025 про відсутність підстав для залишення адміністративного позову без розгляду у зв`язку з поданням ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 аналогічних позовів, що, на думку відповідача, може свідчити про наявність ознак зловживання процесуальними правами в розумінні пункту 2 частини 2 статті 45 КАС України, оскільки ознаками зловживання могло б бути подання саме одним й тим самим позивачем (зокрема, ОСОБА_1 ) одночасно декількох аналогічних позовів (і як наслідок перебування на розгляді суду декількох аналогічних справ), а такого у цій справі не встановлено.
Подібний за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.03.2025 у справі №420/20843/24, від 20.03.2024 у справі №520/11767/23, від 01.12.2022 у справі №640/36713/21, від 05.07.2023 у справі №640/11396/19, від 01.12.2022 у справі №640/36713/21.

(в) щодо рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг національного банку України про відмову у визнанні структури власності ТДВ "СК "КРЕДО" прозорою від 31.03.2025 за №21/324-рк

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відповідно до пункту 81 частини 1 статті 7 Закону України "Про Національний банк України" від 20.05.1999 за №679-XIV (надалі по тексту також - Закон №679-ХІV) Національний банк здійснює державне регулювання та нагляд на індивідуальній та консолідованій основі на ринках небанківських фінансових послуг за діяльністю небанківських фінансових установ в межах, визначених Законом України "Про фінансові послуги та фінансові компанії" та іншими законами України
Головна мета державного регулювання та нагляду на ринках небанківських фінансових послуг, що здійснюються Національним банком, - безпека та фінансова стабільність фінансової системи, захист інтересів вкладників і кредиторів та інших споживачів небанківських фінансових послуг та запобігання кризовим явищам. Національний банк здійснює функції державного регулювання та нагляду за діяльністю на ринках небанківських фінансових послуг (крім професійної діяльності та надання супровідних послуг на ринках капіталу) на індивідуальній та консолідованій основі у межах та порядку, встановлених законодавством. Державне регулювання ринків небанківських фінансових послуг здійснюється Національним банком України виходячи з принципу відокремлення нормативно-правового регулювання діяльності учасників цих ринків від нагляду за їх діяльністю (стаття 551 Закону №679-ХІV).
За частиною 6 статті 17 Закону №679-ХІV Правління Національного банку має право утворити Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг та делегувати йому повноваження щодо здійснення державного регулювання та нагляду, валютного нагляду на цих ринках, а також застосування заходів впливу, визначених законом, до учасників ринків небанківських фінансових послуг та колекторських компаній.
На виконання коментованого припису рішенням Правління Національного банку України від 29.07.2020 за №498-рш утворено Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг та затверджено "Положення про Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг".
Фінансова послуга - операція або декілька операцій, пов`язаних однією правовою метою, з фінансовими засобами, що здійснюються в інтересах інших осіб, ніж надавач такої фінансової послуги, а також послуги, прямо визначені спеціальними законами як фінансові послуги. До видів фінансових послуг віднесено страхування (пункт 64 частини 1 статті 1 та пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії" від 14.12.2021 за №1953-IX (надалі по тексту також - Закон №1953-ІХ).
Національний банк здійснює державне регулювання діяльності страховиків - у формах, визначених Законом України "Про страхування" (частина 1 статті 61 Закону №679-ХІV).
Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України "Про страхування" від 18.11.2021 за №1909-IX (надалі по тексту також - Закон №1909-ІХ) структура власності страховика повинна відповідати вимогам щодо прозорості та іншим вимогам, встановленим законодавством.
Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 1 Закону №1953-IX, істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного (складеного, пайового) капіталу та/або права голосу, часток, акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу та/або контролю (вирішального впливу) на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь-якої іншої особи в ланцюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи.
Натомість, ключовий учасник юридичної особи, у тому числі ключовий учасник у структурі власності надавача фінансових послуг (надалі по тексту також - ключовий учасник юридичної особи), - будь-яка:
а) фізична особа, яка володіє часткою у статутному (складеному, пайовому) капіталі (акціями) такої юридичної особи, при цьому: якщо юридична особа має більше 20 учасників - фізичних осіб, ключовими учасниками юридичної особи вважаються 20 учасників - фізичних осіб, частки яких є найбільшими, але не менше 2 відсотків; якщо однакові за розміром частки (пакети акцій) у статутному (складеному, пайовому) капіталі юридичної особи належать більше ніж 20 учасникам - фізичним особам, ключовими учасниками юридичної особи вважаються всі фізичні особи, які володіють частками (пакетом акцій) у розмірі двох і більше відсотків у статутному (складеному, пайовому) капіталі такої юридичної особи;
б) юридична особа, яка володіє часткою (пакетом акцій) у розмірі 2 і більше відсотків у статутному (складеному, пайовому) капіталі такої юридичної особи (пункт 21 частини 1 статті 1 Закону №1953-IX).
Частинами 2-4 статті 18 Закону №1909-ІХ передбачено, що страховик зобов`язаний щорічно подавати до Регулятора відомості про свою структуру власності, а також повідомляти Регулятора про всі зміни у своїй структурі власності у порядку, обсязі та строки, встановлені нормативно-правовими актами Регулятора. Власники істотної участі та ключові учасники страховика зобов`язані надавати йому інформацію та документи, необхідні для формування відомостей про структуру власності страховика, у порядку, обсязі та строки, встановлені нормативно-правовими актами Регулятора. Страховик зобов`язаний оприлюднювати відомості про свою структуру власності та всі зміни до неї в обсязі та порядку, встановлені нормативно-правовими актами Регулятора. Відомості про структуру власності страховика оприлюднюються на сторінках офіційного інтернет-представництва Регулятора.
Регулятор має право вживати заходів для встановлення відповідності структури власності страховика вимогам законодавства України, у тому числі запитувати інформацію та документи у страховика, його ключових учасників та власників істотної участі, а також вимагати надання відповідних пояснень (частина 5 статті 18 Закону №1909-ІХ).
Відповідно до частини 7 статті 18 Закону №1909-ІХ порядок здійснення Регулятором контролю за дотриманням вимог щодо структури власності страховика визначається нормативно-правовими актами Регулятора.
Вимоги до структури власності, порядок подання відомостей про структуру власності до Національного банку України небанківськими фінансовими установами, небанківськими надавачами фінансових платіжних послуг, особами, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, надавачами обмежених платіжних послуг, юридичними особами, які звертаються до Національного банку за отриманням ліцензії на провадження діяльності з надання фінансових послуг або авторизації діяльності з надання фінансових\обмежених платіжних послуг визначено "Положенням про вимоги до структури власності надавачів фінансових послуг", затвердженим постановою Правління Національного банку України від 14.04.2021 за №30 (надалі по тексту також - Положення №30).
Структура власності надавача фінансових послуг має відповідати вимогам щодо прозорості, визначеним у розділі III цього Положення (пункт 28 розділу ІІІ Положення №30).
Як встановлено пунктом 29 розділу ІІІ Положення №30 структура власності надавача фінансових послуг є прозорою, якщо одночасно виконуються такі вимоги:
1) відомості про структуру власності надавача фінансових послуг дають змогу визначити: усіх осіб, які мають пряму та/або опосередковану одноосібну та/або спільну істотну участь у надавачі фінансових послуг або можливість значного або вирішального впливу на управління та/або діяльність надавача фінансових послуг (не застосовується до юридичних осіб, які мають намір провадити діяльність з надання фінансових послуг); усіх ключових учасників усіх юридичних осіб у ланцюгу володіння корпоративними правами надавача фінансових послуг; характер взаємозв`язків між надавачем фінансових послуг та/або особами, зазначеними вище;
2) документи про структуру власності надавача фінансових послуг відповідають вимогам цього Положення;
3) набуття/збільшення одноосібної/спільної істотної участі в страховику, надавачі фінансових платіжних послуг погоджено всім особам, які володіють такою істотною участю в порядку, установленому законодавством України (не застосовується до юридичних осіб, які мають намір провадити діяльність з надання фінансових послуг). Ознаки спільного володіння істотною участю наведено в нормативно-правовому акті Національного банку, що регулює порядок набуття/збільшення істотної участі в надавачі фінансових послуг;
4) у структурі власності надавача фінансових послуг відсутні особи, яким відповідно до законодавства їхнього постійного місця проживання або громадянства заборонено володіти корпоративними правами надавача фінансових послуг та/або здійснювати значний або вирішальний вплив на діяльність надавача фінансових послуг;
5) про набуття/збільшення істотної участі в надавачі фінансових послуг (крім страховика та надавача фінансових платіжних послуг) було повідомлено Національний банк у порядку, установленому законодавством України (не застосовується до юридичних осіб, які мають намір провадити діяльність з надання фінансових послуг);
6) документи про структуру власності надавача фінансових послуг подано до Національного банку в порядку, визначеному в розділі IV цього Положення.
Натомість згідно пункту 39 розділу ІІІ Положення №30 структура власності надавача фінансових послуг є непрозорою, якщо:
1) структура власності надавача фінансових послуг не відповідає вимогам, визначеним у пункті 29 розділу III цього Положення;
2) у структурі власності наявна трастова конструкція, інститут спільного інвестування, іноземні фонди або інші подібні правові утворення і водночас не дотримано вимог пунктів 31, 32 розділу III цього Положення;
3) структура власності надавача фінансових послуг є циклічною;
4) документи про структуру власності містять недостовірну інформацію;
5) неможливо встановити особу/осіб, яка/які здійснює(ють) значний вплив на управління або діяльність надавача фінансових послуг;
6) надавач фінансових послуг не подав достатніх доказів того, що заявлена структура власності надавача фінансових послуг відповідає вимогам розділу III цього Положення, або того, що будь-яка особа, яка входить до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності надавача фінансових послуг, не є номінальним (довірчим) власником.
Разом з цим, протягом дії воєнного стану на території України Положення №30 застосовується з особливостями, що визначені у постанові Правління Національного банку від 06.03.2022 за №39 "Про врегулювання діяльності учасників ринку небанківських фінансових послуг, небанківських фінансових груп, учасників платіжного ринку, колекторських компаній та юридичних осіб, які отримали ліцензію на надання банкам послуг з інкасації" (надалі по тексту також - Постанова №39).
За підпунктом 9 пункту 2012 Постанови №39 (у редакції від 01.01.2025 на час прийняття рішення від 31.03.2025 за №21/324-рк) вимоги Положення №30 протягом дії цієї постанови застосовуються з такими особливостями, а саме: Національний банк має право визнати структуру власності непрозорою в порядку, визначеному Положенням №30, у разі неподання достатніх доказів того, що заявлена структура власності надавача фінансових послуг відповідає вимогам розділу III Положення №30, або того, що будь-яка особа, яка входить до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності надавача фінансових послуг, не є номінальним (довірчим) власником, або в разі встановлення Національним банком невідповідності принаймні двох осіб, які входять до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності надавача фінансових послуг та сукупно володіють не менше ніж п`ятьма відсотками сукупної участі в надавачі фінансових послуг, або однієї особи, яка володіє не менше ніж 10 відсотками сукупної участі в надавачі фінансових послуг, таким вимогам щодо фінансового / майнового стану:
розмір власних коштів юридичної особи станом на останню звітну дату, що передує відповідній даті, або на будь-яку іншу дату в періоді між останньою звітною датою та відповідною датою включно / сума власних коштів фізичної особи станом на відповідну дату є рівним / рівною або більшим / більшою, ніж більша з таких величин:
величина частини власного капіталу небанківської фінансової установи, пропорційна частці, яку становить розмір участі особи в статутному (складеному) капіталі небанківської фінансової установи (розмір власного капіталу визначається на кінець звітного періоду, що передує даті підтвердження розміру власних коштів);
величина частини статутного (складеного) капіталу небанківської фінансової установи, пропорційна частці, яку становить розмір участі особи в статутному (складеному) капіталі небанківської фінансової установи;
частина капіталу платоспроможності страховика, пропорційна частці, яку становить розмір участі особи у статутному капіталі страховика (розмір капіталу платоспроможності визначається станом на останню дату його розрахунку страховиком, що передує даті підтвердження розміру власних коштів, відповідно до вимог Положення №201), або частина мінімального капіталу, розрахованого на останню звітну дату, що передує даті підтвердження розміру власних коштів для цілей оцінки платоспроможності страховика, пропорційна частці, яку становить розмір участі особи у статутному капіталі страховика;
джерела походження власних коштів фізичної особи є підтвердженими відповідно до пункту 487 (крім абзацу третього підпункту 4 пункту 487) глави 42 розділу V Положення про авторизацію, а також документів, поданих згідно з вимогами пункту 479 глави 41 розділу V Положення про авторизацію;
джерела власних коштів юридичної особи є підтвердженими відповідно до пунктів 468, 471 глави 40 розділу V Положення про авторизацію, а також згідно з документом, поданим відповідно до пункту 460 глави 39 розділу V Положення про авторизацію;
юридична особа є фінансово стійкою відповідно до документів, поданих згідно з вимогами підпункту 4 пункту 452, пункту 461 глави 39 розділу V, пунктів 474-477 глави 40 розділу V Положення про авторизацію, та в неї немає ознак незадовільного фінансового стану, визначених у пункті 478 глави 40 розділу V Положення про авторизацію, станом на останню звітну дату, що передує відповідній даті, та на дату визначення розміру власних коштів юридичної особи (якщо ці дати є різними);
фізична особа є платоспроможною відповідно до пункту 489 глави 42 розділу V Положення про авторизацію.
Відповідною датою для оцінки фінансового / майнового стану остаточного ключового учасника є дата, визначена Національним банком (підпункт 11 пункту 2012 Постанови №39).
Розділом V Положення №30 встановлено порядок здійснення Національним банком України контролю за дотриманням вимог щодо структури власності надавача фінансових послуг, за пунктом 42 якого Національний банк направляє письмову вимогу надавачу фінансових послуг у разі наявності обставин, що можуть свідчити про недотримання надавачем фінансових послуг вимог цього Положення. У письмовій вимозі підлягає зазначенню наступне: підстави, що зумовили потребу її направлення; перелік інформації/документів/копій документів, які потрібно надати Національному банку, та/або питання, на які Національний банк вимагає надати пояснення; строк надання відповіді надавачем фінансових послуг на письмову вимогу, але не менше ніж 10 робочих днів із дня направлення письмової вимоги (пункт 43 розділу V Положення №30).
Окрім того, за пунктом 431 розділу V Положення №30 Національний банк має право зазначити в письмовій вимозі опис фактів, які свідчать про недотримання надавачем фінансових послуг вимог щодо структури власності, має право вимагати надання додаткових пояснень, а також зазначити перелік заходів, які надавачу фінансових послуг, власникам істотної участі в ньому та ключовим учасникам у структурі власності надавача фінансових послуг рекомендується вжити для приведення структури власності надавача фінансових послуг у відповідність до вимог цього Положення.
За результатами здійснення контролю за дотриманням надавачем фінансових послуг вимог цього Положення Національний банк складає довідку/доповідну записку в разі недотримання надавачем фінансових послуг вимог, зазначених у розділі III цього Положення (пункт 44 розділу ІІІ Положення №30).
Відповідно до пункту 45 розділу ІІІ Положення №30 Національний банк з метою підтвердження або спростування підстав уважати, що структура власності надавача фінансових послуг є непрозорою, а також для визначення наявності значного чи вирішального впливу особи на управління або діяльність надавача фінансових послуг незалежно від формального володіння, враховує інформацію, отриману з офіційних джерел, від надавача фінансових послуг, будь-яких осіб у структурі власності надавача фінансових послуг, державних органів України та інших держав та/або інших осіб, яка свідчить про:
1) наявність інших власників істотної участі в надавачі фінансових послуг (крім особи, щодо якої Національним банком було виявлено факт набуття істотної участі в надавачі фінансових послуг або збільшення істотної участі в надавачі фінансових послуг до рівня, визначеного в частині чотирнадцятій статті 9 Закону про фінансові послуги, без отримання письмового погодження Національного банку або Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг);
2) здатність особи впливати на обрання/призначення керівників, головного бухгалтера, ключових осіб надавача фінансових послуг;
3) можливість особи брати участь у прийнятті рішень з основних стратегічних напрямів діяльності надавача фінансових послуг (вплив на бізнесмодель, організаційну структуру, систему внутрішнього контролю надавача фінансових послуг, на порядок та умови надання фінансових послуг надавачем фінансових послуг) незалежно від того, чи обіймає ця особа посаду керівника та/або отримує винагороду чи іншу компенсацію за виконання таких функцій у надавачі фінансових послуг;
4) репутаційні критерії, перелік яких визначено в додатку 5 до цього Положення;
5) реєстраційні критерії, перелік яких визначено в додатку 6 до цього Положення;
6) операційні критерії, перелік яких визначено в додатку 7 до цього Положення;
7) економічні критерії, перелік яких визначено в додатку 8 до цього Положення.
У той же час, за підпунктом 12 пункту 2012 Постанови №39 (у редакції від 01.01.2025 на час прийняття рішення від 31.03.2025 за №21/324-рк) Національний банк з метою підтвердження або спростування підстав уважати, що структура власності надавача фінансових послуг є непрозорою, ураховує інформацію, отриману з офіційних джерел, від надавача фінансових послуг, будь-яких осіб у структурі власності надавача фінансових послуг, державних органів України та інших держав та/або інших осіб, яка свідчить про такі економічні критерії:
фінансовий / майновий стан власника істотної участі в надавачі фінансових послуг або будь-якої особи, яка входить до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності надавача фінансових послуг, є неспівмірним / недостатнім для володіння корпоративними правами надавача фінансових послуг та/або іншої юридичної особи в структурі власності надавача фінансових послуг;
неможливість підтвердження власником істотної участі або будь-якою особою, яка входить до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності надавача фінансових послуг, відповідності власного фінансового / майнового стану вимогам, визначеним Положенням про авторизацію;
розмір грошових коштів власника істотної участі в надавачі фінансових послуг, розміщених на рахунках у банках, менший 500000 гривень;
постійний мінімальний або нульовий залишок грошових коштів за наявності значних оборотів за рахунками власника істотної участі в надавачі фінансових послуг або будь-якої особи, яка входить до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності надавача фінансових послуг (за даними виписок);
у власника істотної участі в надавачі фінансових послуг або будь-якої особи, яка входить до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності надавача фінансових послуг, немає доходів або вони формуються переважно за рахунок непрофільних (неосновних) видів діяльності;
операційні грошові потоки власника істотної участі в надавачі фінансових послуг або будь-якої особи, яка входить до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності надавача фінансових послуг, від`ємні протягом останніх кількох років та/або бізнес фінансується переважно за рахунок фінансової допомоги;
наявність у надавача фінансових послуг, власника істотної участі в надавачі фінансових послуг або будь-якої особи, яка входить до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності надавача фінансових послуг, значних зовнішніх та/або внутрішніх довгострокових запозичень від фізичних та/або юридичних осіб (крім банків), які не входять до структури власності надавача фінансових послуг;
майновими та/або фінансовими поручителями надавача фінансових послуг за угодами, що передбачають запозичення коштів, є юридичні та/або фізичні особи, які не відображені в структурі власності надавача фінансових послуг.
Розділом VІІІ "Положення про вимоги до структури власності надавачів фінансових послуг" від 14.04.2021 за №30 врегульовано порядок розгляду питання про визнання структури власності надавача фінансових послуг непрозорою.
За пунктом 50 розділу VІІІ цього Положення, Національний банк за результатами розгляду довідки/доповідної записки, визначеної в пункті 44 розділу V цього Положення, протягом 30 календарних днів із дня складання такої довідки/доповідної записки приймає рішення про визнання структури власності надавача фінансових послуг непрозорою та встановлює строк для приведення структури власності надавача фінансових послуг у відповідність до вимог цього Положення [рішення приймає Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг], якщо структура власності надавача фінансових послуг не відповідає вимогам щодо прозорості, визначеним у розділі III цього Положення. Національний банк повідомляє надавача фінансових послуг про визнання структури власності надавача фінансових послуг непрозорою. 
Надавач фінансових послуг, структура власності якого була визнана непрозорою, у разі приведення своєї структури власності у відповідність до вимог цього Положення протягом строку, встановленого Національним банком, подає до Національного банку відповідну заяву, документи про структуру власності та підтвердні документи протягом п`яти робочих днів із моменту приведення структури власності у відповідність до вимог цього Положення (пункт 50 розділу VІІІ Положення №30).
Відповідно до пункту 52 розділу VІІІ Положення №30 Національний банк протягом 30 календарних днів із дня отримання повного пакета документів, визначених у пункті 51 розділу VII цього Положення, має право прийняти рішення про: 1) визнання структури власності надавача фінансових послуг прозорою (рішення приймає Комітет з питань нагляду); 2) відмову у визнанні структури власності надавача фінансових послуг прозорою (рішення приймає Комітет з питань нагляду).
Структура власності надавача фінансових послуг, яку було визнано прозорою відповідно до пункту 52 розділу VII цього Положення, повторно визнається непрозорою в разі виникнення підстав, визначених у пункті 30 розділу III цього Положення (пункт 53 розділу VІІІ Положення №30).
Поруч із цим, за підпунктом 15 пункту 2012 постанови Правління Національного банку "Про врегулювання діяльності учасників ринку небанківських фінансових послуг, небанківських фінансових груп, учасників платіжного ринку, колекторських компаній та юридичних осіб, які отримали ліцензію на надання банкам послуг з інкасації" від 06.03.2022 за №39, надавач фінансових послуг, структура власності якого була визнана непрозорою з підстав, визначених у підпункті 9 пункту 20-12 цієї постанови, у разі усунення таких підстав подає до Національного банку відповідне клопотання, документи про структуру власності та підтвердні документи протягом п`яти робочих днів із моменту усунення підстав для визнання структури власності непрозорою, визначених у підпункті 9 пункту 20-12 цієї постанови.
Розгляд питання про визнання структури власності надавача фінансових послуг прозорою / відмову у визнанні структури власності надавача фінансових послуг прозорою з підстав, визначених у підпункті 9 пункту 20-12 цієї постанови, здійснюється згідно з пунктами 52, 54 розділу VII Положення №30 (підпункт 16 пункту 2012 Постанови №39).
Відповідно до підпункту 2 пункту 52 розділу VII Положення №30 Національний банк після отримання повного пакета документів, визначених у пункті 51 розділу VII Положення №30, має право прийняти рішення про відмову у визнанні структури власності надавача фінансових послуг прозорою (рішення приймає Комітет).
За встановленими обставинами цієї справи, рішенням Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного банку України від 14.12.2023 за №21/2354-рк визнано структуру власності ТДВ "СК "КРЕДО" непрозорою та встановлено строк для приведення структури власності ТДВ "СК "КРЕДО" у відповідність до вимог Положення №30 до 14.03.2024. 
Підставою для прийняття вказаного рішення стало, зокрема, те, що у структурі власності ТДВ "СК "КРЕДО" наявні остаточні ключові учасники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що сукупно володіють 13,6554% статутного капіталу Товариства, які відмовилися надавати Національному банку документи для підтвердження відповідності їхнього майнового стану вимогам підпункту 7 пункту 192 Постанови №39.
За текстом рішення від 14.12.2023 за №21/2354-рк, відповідач посилався на підпункт 7 пункту 192 Постанови №39 (у редакції від 30.11.2023), а саме: Національний банк має право визнати структуру власності непрозорою в порядку, визначеному Положенням №30, у разі встановлення Національним банком невідповідності принаймні двох осіб, які входять до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності надавача фінансових послуг та сукупно володіють не менше ніж п`ятьма відсотками сукупної участі в надавачі фінансових послуг, або однієї особи, яка володіє не менше ніж 10 відсотками сукупної участі в надавачі фінансових послуг, таким вимогам щодо майнового стану: 
сума власних коштів фізичної особи станом на відповідну дату є рівною або більшою, ніж величина розрахункового нормативного запасу платоспроможності, пропорційна частці, яку становить розмір участі особи в статутному (складеному) капіталі страховика; 
джерела власних коштів фізичної особи є підтвердженими відповідно до пунктів 334 (крім абзацу третього підпункту 4 пункту 334), 335 глави 39 розділу V Положення №153; 
фізична особа є платоспроможною відповідно до пункту 336 глави 39 розділу V Положення №153.
Ураховуючи наведене, Національний банк України дійшов висновку, що структура власності ТДВ "СК "КРЕДО" не відповідає вимогам, визначеним у пункті 30 розділу ІІІ Положення №30 та у підпункті 7 пункту 192 Постанови №39, оскільки Товариством не подано достатніх доказів того, що заявлена структура власності відповідає вимогам розділу III Положення №30 / будь-яка особа, яка входить до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності ТДВ "СК "КРЕДО", не є номінальним (довірчим) власником, а остаточні ключові учасники, що володіють 13,6554% статутного капіталу Товариства не подали до Національного банку документи, що підтверджують відповідність їхнього майнового стану вимогам Положення №153.
Супровідним листом ТДВ "СК "КРЕДО" від 12.03.2024 за №547 подано до Національного банку України документи, що відображають структуру власності надавача фінансових послуг станом на 11.03.2024, а саме: (1) повідомлення про подання відомостей про структуру власності надавача фінансових послуг станом на 11.03.2024, складене за формою, наведеною в додатку 1 до Положення; (2) відомості про остаточних ключових учасників у структурі власності надавача фінансових послуг станом на 11.03.2024, складені за формою та відповідно до параметрів заповнення, наведених у додатку 2 до Положення (подано через вебпортал Національного банку України на підставі пункту 35 розділу IV Положення); (3) відомості про власників істотної участі в надавачі фінансових послуг станом на 11.03.2024, складені за формою та відповідно до параметрів заповнення, наведених у додатку 3 до Положення (подано через вебпортал Національного банку України на підставі пункту 35 розділу IV Положення); (4) схематичне зображення структури власності надавача фінансових послуг станом на 11.03.2024, складене відповідно до параметрів підготовки/заповнення схематичного зображення структури власності надавача фінансових послуг, наведених у додатку 4 до Положення.
За змістом клопотання ТДВ "СК "КРЕДО" від 13.03.2024 за №555, в результаті змін 11.03.2024 у структурі власності ТДВ "СК "КРЕДО" учасники надавача фінансових послуг, що володіють 13,6554% статутного капіталу Товариства та не подали до Національного банку України документи, що підтверджують відповідність їхнього майнового стану вимогам Положення №153 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - не входять до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності ТДВ "СК "КРЕДО", а отже, на них не розповсюджуються вимоги щодо фінансового/майнового стану, встановлені підпунктом 7 пункту 192 Постанови №39. Таким чином, станом на 13.03.2024 ТДВ "СК "КРЕДО" на виконання рішення Комітету №21/2354-рк приведено структуру власності Товариства у відповідність до пункту 30 розділу ІІІ Положення №30 та підпункту 7 пункту 192 Постанови №39.
У вказаному клопотанні Товариство просило взяти до уваги вищезазначену інформацію та підтвердні документи, як докази приведення структури власності ТДВ "СК "КРЕДО" у відповідність до вимог Положення №30 у встановлений Національним банком України строк згідно з пунктом 2 Рішення Комітету №21/2354-рк.
Посилаючись на обставини, що можуть свідчити про недотримання Товариством вимог щодо структури власності надавача фінансових послуг, визначених у Положенні №30, а також з метою встановлення відсутності інших підстав для визнання структури власності Товариства непрозорою внаслідок змін, що відбулися у структурі власності ТДВ "СК "КРЕДО", листом від 12.04.2024 за №27-0036/28734 Національний банк України, керуючись підпунктом 11 пункту 192 Постанови №39, повідомив про відкладення прийняття рішення, визначеного в пункті 52 розділу VII Положення №30.
Супровідним листом ТДВ "СК "КРЕДО" від 25.06.2024 за №1282 подано до Національного банку України документи, що відображають структуру власності надавача фінансових послуг станом на 24.06.2024, а саме: (1) повідомлення про подання відомостей про структуру власності надавача фінансових послуг станом на 24.06.2024, складене за формою, наведеною в додатку 1 до Положення; (2) відомості про остаточних ключових учасників у структурі власності надавача фінансових послуг станом на 24.06.2024, складені за формою та відповідно до параметрів заповнення, наведених у додатку 2 до Положення (подано через вебпортал Національного банку України на підставі пункту 35 розділу IV Положення); (3) відомості про власників істотної участі в надавачі фінансових послуг станом на 24.06.2024, складені за формою та відповідно до параметрів заповнення, наведених у додатку 3 до Положення (подано через вебпортал Національного банку України на підставі пункту 35 розділу IV Положення); (4) схематичне зображення структури власності надавача фінансових послуг станом на 24.06.2024, складене відповідно до параметрів підготовки/заповнення схематичного зображення структури власності надавача фінансових послуг, наведених у додатку 4 до Положення.
Зважаючи на це, Національний банк, керуючись пунктом 2012 Постанови №39, 09.08.2024 надіслав запити особам, які входять до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності ТДВ СК "КРЕДО", про надання інформації та документів для оцінки майнового стану таких осіб. Особи, які входять до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності ТДВ "СК "КРЕДО", надали на запит Національного банку інформацію та документи для оцінки їхнього майнового стану. 
У зв`язку з тим, що подані документи потребували з`ясування додаткової інформації для здійснення Національним банком відповідної оцінки, Національний банк надіслав особам, які входять до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності ТДВ "СК "КРЕДО", запити щодо надання додаткової інформації та документів (звіти про оцінку майна, на підставі яких визначалася вартість майна, зазначеного в інформації про майновий стан 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності ТДВ "СК "КРЕДО" станом на відповідну дату) та встановив строк для їх подання. 
Протягом листопада 2024 року особи, які входять до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності ТДВ "СК "КРЕДО", надали на запит Національного банку звіти про оцінку майна, на підставі яких була визначена вартість майна, зазначеного в інформації про майновий стан відповідних осіб станом на відповідну дату.
Національний банк з метою перевірки достовірності визначення суб`єктами оціночної діяльності вартості майна, зазначеної в інформації про майновий стан відповідних осіб станом на відповідну дату, звернувся до громадської організації "Всеукраїнське об`єднання "Українське товариство оцінювачів" (надалі по тексту також - ГО "ВО "Українське товариство оцінювачів") із запитами щодо здійснення рецензій звітів про оцінку майна, зокрема, таких остаточних ключових учасників у структурі власності ТДВ "СК "КРЕДО" як ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .
Листом НБУ від 31.01.2025 за №27-0036/7839 повідомлено ТДВ "СК "КРЕДО" про зупинення адміністративного провадження до завершення перевірки достовірності інформації, зазначеної в документах, поданих особами, які входять до складу десяти найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності ТДВ "СК "КРЕДО".
21.03.2025 Національний банк отримав від ГО "ВО "Українське товариство оцінювачів" рецензії на звіти про оцінку майна зазначених вище остаточних ключових учасників у структурі власності ТДВ "СК "КРЕДО", у яких зазначено, що звіти про оцінку майна, на підставі яких було визначено вартість майна в інформації про майновий стан відповідних осіб станом на відповідну дату, не відповідають вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісними та (або) непрофесійними і не можуть бути використані.
Листом НБУ від 21.03.2025 за №27-0036/21639 повідомлено про відновлення строку адміністративного провадження.
Враховуючи наведені обставини, рішенням Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг національного банку України від 31.03.2025 за №21/324-рк відмовлено у визнанні структури власності ТДВ "СК "КРЕДО" прозорою.
Коментоване рішення мотивовано наступним: станом на дату прийняття цього рішення особи, які входять до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності ТДВ "СК "КРЕДО" та сукупно володіють 44,4351% статутного капіталу Товариства, визначили в інформації про майновий стан вартість майна станом на відповідну дату на підставі звітів про оцінку майна, які не відповідають вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісними та/або непрофесійними і не можуть бути використані. Оскільки вказане унеможливлює здійснення оцінки їхнього майнового стану відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку та свідчить про невиконання рішення №21/2354-рк. Таким чином, Товариство не надало достатніх доказів, що підтверджують відповідність структури власності ТДВ "СК "КРЕДО" вимогам Положення №30.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції у обсязі вимог та доводів апеляційної скарги, зважаючи на сукупність встановлених обставин у цій справі та правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів доходить висновку про наступне.
Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2023 за №199 затверджено "Положення про авторизацію надавачів фінансових послуг та умови здійснення ними діяльності з надання фінансових послуг" (надалі по тексту також - Положення №199), яке визначає порядок та процедури авторизації діяльності осіб, які мають намір здійснювати / право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг, та умови здійснення ними діяльності з надання фінансових послуг, включаючи вимоги до фінансового стану юридичних осіб і майнового стану фізичних осіб, які є власниками істотної участі або мають намір набути або збільшити істотну участь в надавачах фінансових послуг (крім кредитних спілок), а також критерії і методики оцінки їх фінансового / майнового стану (підпункт 5 пункту 6 глави 1 розділу I Положення №199) та поширюється на надавачів фінансових послуг, які провадять діяльність з надання фінансових послуг, визначену в пункті 36 глави 3 розділу II цього Положення (підпункт 2 пункту 3 глави 1 розділу I Положення №199), тобто включно з тими, що здійснюють діяльність із страхування (підпункт 1 пункту 36 глави 3 розділу II Положення №199).
Главою 43 розділу V Положення №199 встановлено вимоги до надавачів професійних послуг для оцінки фінансового / майнового стану юридичної / фізичної особи.
Відповідач у контексті можливості використання відомостей рецензій на звіти про оцінку майна ключових учасників у структурі власності ТДВ "СК "КРЕДО", підготовлених на запит НБУ громадською організацією "Всеукраїнське об`єднання "Українське товариство оцінювачів", апелює до пункту 493 глави 43 розділу V Положення №199, за яким Національний банк має право перевіряти документи оцінювачів і аудиторів, а також під час перевірки документів оцінювача звертатися до іншого оцінювача або саморегулівної організації оцінювачів для здійснення рецензування звіту про оцінку майна.
Згідно положень статті 1 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" від 12.07.2001 за №2658-III (надалі по тексту також - Закон №2658-ІІІ) положення цього Закону поширюються на правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України на території України та за її межами, а також фізичним та юридичним особам інших держав на території України та за її межами, якщо угода укладається відповідно до законодавства України, використання результатів оцінки та здійснення професійної оціночної діяльності в Україні.
Оціночна діяльність може здійснюватися у формі рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна (частина 5 статті 4 Закону №2658-ІІІ).
За частиною 1 статті 13 Закону №2658-ІІІ рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).
Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5 цього Закону (частина 2 статті 13 Закону №2658-ІІІ).
З аналізу наведеної норми слідує, що рецензування звіту про оцінку майна здійснюється виключно на письмову вимогу заінтересованої особи (особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість), а Експертні ради саморегулівних організацій оцінювачів можуть проводити рецензування звітів наданих лише членами такої організації з метою контролю за якістю оцінки майна.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №804/4376/16.
У контексті наведеного колегія суддів зауважує про таке: виходячи із мотивувальної частини рішення від 31.03.2025 за №21/324-рк, Національним банком України враховано інформацію, отриману з рецензій звітів про оцінку майна, підготовлених громадською організацію "Всеукраїнське об`єднання "Українське товариство оцінювачів" (код ЄДРПОУ 00012109). 
На підтвердження вказаному відповідачем до матеріалів справи долучено рецензії на звіти про експертну грошову оцінку майна остаточних ключових учасників ТДВ "СК "КРЕДО" (а.с.119-136 том І), виконавцем (рецензентом) яких виступає громадська організація "Всеукраїнська спілка оцінювачів землі" (код ЄДРПОУ 34405559).
Аналогічна інформація щодо рецензента вміщена у доповідній записці Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг від 31.03.2025 за №В/27-0036/40924.
Матеріали справи позбавлені як доказів замовлення відповідачем у громадської організації "Всеукраїнське об`єднання "Українське товариство оцінювачів" (код ЄДРПОУ 00012109) рецензії щодо звітів про оцінку майна ключових учасників у структурі власності ТДВ "СК "КРЕДО" ( ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ), так і результатів такого рецензування.
Не заперечуючи можливості Національного банку України реалізовувати право звертатися до іншого оцінювача або саморегулівної організації оцінювачів для здійснення рецензування звіту про оцінку майна, передбачене пунктом 493 глави 43 розділу V Положення №199, підлягають критичній оцінці суду обставини розбіжності виконавця (рецензента), зазначеного у оскаржуваному рішенні, чиї відомості враховувалися під час формування висновку про відсутність достатніх доказів, що підтверджують відповідність структури власності ТДВ "СК "КРЕДО" вимогам Положення №30.
З огляду на невідповідність суб`єкта їх підготовки тому, що зазначений у рішенні, такі рецензії не можуть вважатися такими, що отримані у спосіб, передбачений законом, а відтак не можуть бути покладені в основу висновку про неякісність чи непрофесійність звітів про оцінку майна.
У свою чергу посилання апелянта на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05.03.2025 у справі №320/13809/23, від 26.10.2021 у справі №910/12257/20 судом відхиляються з підстав неподібності обставин, що їм надавалася оцінка судом касаційної інстанції, до тих, що склалися у цій справі.
Так, у справі №910/12257/20 висновок щодо обґрунтованості врахування судами попередніх інстанцій рецензії на звіт про незалежну оцінку щодо невідповідності звіту про незалежну оцінку майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна та неможливості його використання заснований на оцінці відповідності оцінювача вимогам, встановленим Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" у контексті досвіду практичної діяльності та працевлаштування у Фонді державного майна України.
Натомість вказуючи у постанові від 05.03.2025 у справі №320/13809/23 про створення суттєвих ризиків несвоєчасного або невиконання небанківською фінансовою установою власних зобов`язань перед клієнтами та іншими кредиторами внаслідок неможливості здійснення оцінки НБУ відповідності фінансового/майнового стану прямих і кінцевих власників істотної участі в небанківській фінансовій установі, судом касаційної інстанції враховано встановлені обставини неподання інформації аудитора щодо оцінки фінансового стану компанії, тобто відсутність виконання суб`єктом аудиторської діяльності певних робіт/послуг щодо оцінки фінансового стану загалом.
У апеляційній скарзі відповідач звертається до обставин того, що власники істотної участі ТДВ "СК "КРЕДО" не підтвердили відповідність свого майнового стану встановленим вимогам, що унеможливило підтвердження відповідності структури власності ТДВ "СК "КРЕДО" вимогам чинного законодавства.
За змістом рішенням Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг національного банку України від 31.03.2025 за №21/324-рк про відмову у визнанні структури власності ТДВ "СК "КРЕДО" прозорою зазначено, що саме звіти про оцінку майна, які не відповідають вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісними та/або непрофесійними і не можуть бути використані, унеможливлюють здійснення оцінки їхнього майнового стану відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку та свідчить про невиконання рішення №21/2354-рк.
У контексті наведеного суд зауважує, що згідно пункту 494 глави 43 розділу V Положення №199 Національний банк має право в разі виникнення за результатами аналізу документів аудиторів і оцінювачів сумнівів щодо інформації, викладеної в таких документах, або отримання за результатами рецензування звіту про оцінку майна висновку про визнання оцінки майна такою, що не відповідає вимогам законодавства України:
1) вимагати від юридичної / фізичної особи та/або аудитора / оцінювача надання пояснень, додаткових документів та/або інформації;
2) вимагати від юридичної / фізичної особи надання оформленої згідно з вимогами законодавства України рецензії на звіт про оцінку майна, який містить інформацію, що викликає сумніви в Національного банку;
3) відхилити підготовлений аудитором / оцінювачем документ та вимагати від юридичної / фізичної особи подання документа, підготовленого з урахуванням коментарів Національного банку тим самим або іншим аудитором / оцінювачем.
Так, вищенаведені заходи є правом Національного банку, а не його обов`язком, проте за наявності інформації, що звіти про оцінку майна не відповідають вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісними та/або непрофесійними і не можуть бути використані, відповідачем не обґрунтовано неможливість використання повноважень, передбачених пункту 494 глави 43 розділу V Положення №199.
В межах апеляційної скарги Національний банк звертається також до доводів про наявність у останнього професійного судження, як такого, що наділяє останнього можливістю реалізації виключних регуляторних повноважень.
За пунктом 42 частини 1 статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії" від 14.12.2021 за №1953-IX професійне судження - вмотивований, об`єктивний, неупереджений та обґрунтований висновок та/або оцінка Регулятора щодо фактів, подій, обставин, осіб, що ґрунтується на знаннях і досвіді службовців Регулятора, а також на комплексному та всебічному аналізі інформації та документів, поданих до Регулятора в межах передбачених законодавством процедур та отриманих Регулятором, у тому числі в результаті здійснення ним державного регулювання та нагляду за діяльністю на ринку фінансових послуг, а також інформації з офіційних джерел.
Професійне судження формується Регулятором з урахуванням таких принципів:
а) рівнозначності суті та форми (оцінювання правочинів, операцій, обставин та подій з точки зору їх суті та форми);
б) співмірності (пропорційності) (врахування обставин та умов конкретної ситуації, щодо якої формується професійне судження та приймається відповідне рішення (зокрема, розмір надавача фінансових або супровідних послуг, складність, обсяг, види, характер здійснюваних ним операцій, організаційна структура надавача фінансових послуг, профіль ризику надавача фінансових послуг, особливості діяльності надавача фінансових послуг як системно важливого та/або значимого (за наявності такого статусу), діяльність фінансової групи, до складу якої входить надавач фінансових послуг, фінансовий стан надавача фінансових послуг та власників істотної участі в ньому);
в) обґрунтованого сумніву (здійснення додаткової/поглибленої перевірки/аналізу правочинів, операцій, обставин та/або подій, щодо яких формується професійне судження та приймається відповідне рішення, за наявності обґрунтованого сумніву щодо них);
г) комплексного аналізу (дослідження всіх обставин та умов конкретної ситуації при формуванні професійного судження та прийнятті відповідного рішення) (частина 5 статті 21 Закону №1953-IХ).
Професійне судження не може замінювати докази та правове обґрунтування рішення Регулятора (абзац 13 частини 5 статті 21 Закону №1953-IХ).
У той же час, за підпунктом 12 пункту 2012 Постанови №39 (у редакції від 01.01.2025 на час прийняття рішення від 31.03.2025 за №21/324-рк) Національний банк з метою підтвердження або спростування підстав уважати, що структура власності надавача фінансових послуг є непрозорою, ураховує інформацію, отриману з офіційних джерел, від надавача фінансових послуг, будь-яких осіб у структурі власності надавача фінансових послуг, державних органів України та інших держав та/або інших осіб, яка свідчить про такі економічні критерії:
фінансовий / майновий стан власника істотної участі в надавачі фінансових послуг або будь-якої особи, яка входить до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності надавача фінансових послуг, є неспівмірним / недостатнім для володіння корпоративними правами надавача фінансових послуг та/або іншої юридичної особи в структурі власності надавача фінансових послуг;
неможливість підтвердження власником істотної участі або будь-якою особою, яка входить до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності надавача фінансових послуг, відповідності власного фінансового / майнового стану вимогам, визначеним Положенням про авторизацію;
розмір грошових коштів власника істотної участі в надавачі фінансових послуг, розміщених на рахунках у банках, менший 500000 гривень;
постійний мінімальний або нульовий залишок грошових коштів за наявності значних оборотів за рахунками власника істотної участі в надавачі фінансових послуг або будь-якої особи, яка входить до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності надавача фінансових послуг (за даними виписок);
у власника істотної участі в надавачі фінансових послуг або будь-якої особи, яка входить до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності надавача фінансових послуг, немає доходів або вони формуються переважно за рахунок непрофільних (неосновних) видів діяльності;
операційні грошові потоки власника істотної участі в надавачі фінансових послуг або будь-якої особи, яка входить до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності надавача фінансових послуг, від`ємні протягом останніх кількох років та/або бізнес фінансується переважно за рахунок фінансової допомоги;
наявність у надавача фінансових послуг, власника істотної участі в надавачі фінансових послуг або будь-якої особи, яка входить до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності надавача фінансових послуг, значних зовнішніх та/або внутрішніх довгострокових запозичень від фізичних та/або юридичних осіб (крім банків), які не входять до структури власності надавача фінансових послуг;
майновими та/або фінансовими поручителями надавача фінансових послуг за угодами, що передбачають запозичення коштів, є юридичні та/або фізичні особи, які не відображені в структурі власності надавача фінансових послуг.
За підпунктом 9 пункту 2012 Постанови №39 (у редакції від 01.01.2025 на час прийняття рішення від 31.03.2025 за №21/324-рк) вимоги Положення №30 протягом дії цієї постанови застосовуються з такими особливостями, а саме: Національний банк має право визнати структуру власності непрозорою в порядку, визначеному Положенням №30, у разі неподання достатніх доказів того, що заявлена структура власності надавача фінансових послуг відповідає вимогам розділу III Положення №30, або того, що будь-яка особа, яка входить до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності надавача фінансових послуг, не є номінальним (довірчим) власником, або в разі встановлення Національним банком невідповідності принаймні двох осіб, які входять до складу 10 найбільших остаточних ключових учасників у структурі власності надавача фінансових послуг та сукупно володіють не менше ніж п`ятьма відсотками сукупної участі в надавачі фінансових послуг, або однієї особи, яка володіє не менше ніж 10 відсотками сукупної участі в надавачі фінансових послуг, таким вимогам щодо фінансового / майнового стану:
розмір власних коштів юридичної особи станом на останню звітну дату, що передує відповідній даті, або на будь-яку іншу дату в періоді між останньою звітною датою та відповідною датою включно / сума власних коштів фізичної особи станом на відповідну дату є рівним / рівною або більшим / більшою, ніж більша з таких величин:
величина частини власного капіталу небанківської фінансової установи, пропорційна частці, яку становить розмір участі особи в статутному (складеному) капіталі небанківської фінансової установи (розмір власного капіталу визначається на кінець звітного періоду, що передує даті підтвердження розміру власних коштів);
величина частини статутного (складеного) капіталу небанківської фінансової установи, пропорційна частці, яку становить розмір участі особи в статутному (складеному) капіталі небанківської фінансової установи;
частина капіталу платоспроможності страховика, пропорційна частці, яку становить розмір участі особи у статутному капіталі страховика (розмір капіталу платоспроможності визначається станом на останню дату його розрахунку страховиком, що передує даті підтвердження розміру власних коштів, відповідно до вимог Положення №201), або частина мінімального капіталу, розрахованого на останню звітну дату, що передує даті підтвердження розміру власних коштів для цілей оцінки платоспроможності страховика, пропорційна частці, яку становить розмір участі особи у статутному капіталі страховика;
джерела походження власних коштів фізичної особи є підтвердженими відповідно до пункту 487 (крім абзацу третього підпункту 4 пункту 487) глави 42 розділу V Положення про авторизацію, а також документів, поданих згідно з вимогами пункту 479 глави 41 розділу V Положення про авторизацію;
джерела власних коштів юридичної особи є підтвердженими відповідно до пунктів 468, 471 глави 40 розділу V Положення про авторизацію, а також згідно з документом, поданим відповідно до пункту 460 глави 39 розділу V Положення про авторизацію;
юридична особа є фінансово стійкою відповідно до документів, поданих згідно з вимогами підпункту 4 пункту 452, пункту 461 глави 39 розділу V, пунктів 474-477 глави 40 розділу V Положення про авторизацію, та в неї немає ознак незадовільного фінансового стану, визначених у пункті 478 глави 40 розділу V Положення про авторизацію, станом на останню звітну дату, що передує відповідній даті, та на дату визначення розміру власних коштів юридичної особи (якщо ці дати є різними);
фізична особа є платоспроможною відповідно до пункту 489 глави 42 розділу V Положення про авторизацію.
З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку, що посилання Національного банку України на реалізацію професійного судження як складову підстав для висновку про неподання Товариством достатніх доказів відповідності структури власності вимогам Положення №30, сформоване виходячи з висновків рецензій звітів про оцінку майна за обставин розбіжностей щодо особи рецензента, не є достатнім та належним обґрунтуванням прийнятого рішення.
Професійне судження, за своєю правовою природою, передбачає дотримання, зокрема, принципів обґрунтованого сумніву та комплексного аналізу, що зобов`язують Регулятора у разі виникнення сумнівів щодо поданих документів здійснювати додаткову або поглиблену перевірку відповідних обставин, а також досліджувати всі релевантні факти у їх сукупності. Водночас невикористання Національним банком передбачених пунктом 494 глави 43 розділу V Положення №199 інструментів (витребування додаткових пояснень, документів, рецензій або подання доопрацьованих документів) за наявності висновку за результатами рецензування звіту про оцінку майна про визнання оцінки майна такою, що не відповідає вимогам законодавства України, тобто сумнівів щодо звітів про оцінку майна, свідчить про неповну реалізацію ним наданих повноважень та не дає підстав вважати сформований у оскаржуваному рішенні висновок вичерпно обґрунтованим.
Крім того, оскаржуване рішення не містить належної мотивації в частині визначення, яким саме вимогам щодо фінансового та/або майнового стану, передбаченим підпунктом 9 пункту 2012 Постанови №39, не відповідають подані позивачем документи; тобто яка саме документально непідтверджена обставина слугувала формуванню висновку про "недостатність доказів". Вказане унеможливлює перевірку правильності застосування відповідачем відповідних критеріїв.
Суд також звертає увагу на необхідність розмежування понять "унеможливлення здійснення оцінки майнового стану" та "неподання достатніх доказів відповідності структури власності встановленим вимогам", оскільки перше свідчить про недостатність або неналежність окремих документів і потребує вжиття додаткових заходів для з`ясування обставин, тоді як друге є остаточним висновком про невідповідність встановленим критеріям, який має ґрунтуватися на повному та всебічному дослідженні всіх наданих матеріалів, та свідчить про їх вичерпність для формування відповідної оцінки.
За таких обставин висновок Національного банку України про неподання Товариством достатніх доказів не може вважатися належним чином обґрунтованим, об`єктивним та таким, що відповідає вимогам законодавства щодо формування професійного судження, про що судом першої інстанції надано правильну оцінку в частині відсутності підстав уважати рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг національного банку України від 31.03.2025 за №21/324-рк про відмову у визнанні структури власності ТДВ "СК "КРЕДО" прозорою правомірним та таким, що відповідає вимогам обґрунтованості (пункт 3 частини 2 статті 2 КАС України) та пропорційності (пункт 8 частини 2 статті 2 КАС України).
В той же час у частині доводів апеляційної скарги про неможливість повторного розгляду питання щодо прозорості структури власності опісля вже прийнятого рішення про визнання такої непрозорою навіть за обставин фактичних змін остаточних ключових учасників, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції не формувалося висновку про наявність у Національного банку України обов`язку прийняти рішення про визнання структури власності надавача фінансових послуг прозорою опісля надходження листів ТДВ "СК "КРЕДО" від 16.04.2025 за №582 та від 17.04.2025 за №591, іншими словами - не здійснено втручання у дискреційні повноваження Регулятора щодо здійснення відповідної оцінки.
Разом із тим, як вже зазначалося вище, підпунктом 9 пункту 2012 Постанови №39 (у редакції від 01.01.2025 на час прийняття рішення від 31.03.2025 за №21/324-рк) встановлено вимоги щодо фінансового / майнового стану остаточних ключових учасників у структурі власності надавача фінансових послуг, водночас згідно підпункту 11 пункту 2012 Постанови №39 відповідною датою для оцінки фінансового / майнового стану остаточного ключового учасника є дата, визначена Національним банком.
Зважаючи на таке, саме 31.03.2025 визначена датою оцінки Регулятором структури власності ТДВ "СК "КРЕДО" для цілей з`ясування наявності чи наявності / відсутності підстав для визнання її прозорою, а тому дослідженню судом першої інстанції підлягали обставини, які вказаній події передували, що і було ним здійснено.

(г) щодо рішення Правління Національного банку України "Про застосування до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО" заходу впливу у вигляді відкликання ліцензії на здійснення діяльності із страхування" від 17.07.2025 за №230-рш 

За частиною 1 статті 121 Закону України "Про страхування" від 18.11.2021 за №1909-IX у разі порушення страховиками або іншими особами, які відповідно до цього Закону та Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії" є об`єктом нагляду Регулятора, вимог цього Закону і нормативно-правових актів Регулятора, вимог, рішень та/або розпоряджень Регулятора або здійснення страховиками ризикової діяльності, яка загрожує інтересам клієнтів чи інших кредиторів, або застосування іноземними державами або міждержавними об`єднаннями чи міжнародними організаціями до страховика санкцій, що становлять загрозу інтересам клієнтів чи інших його кредиторів та/або стабільності фінансової системи, Регулятор адекватно до вчиненого порушення або рівня загрози може застосовувати такі заходи впливу, зокрема відкликання ліцензії на здійснення діяльності із страхування (пункт 13); ліквідація страховика (пункт 14); виключення з державних реєстрів, які ведуться Регулятором, у тому числі позбавлення статусу саморегулівної організації та виключення осіб, які здійснюють діяльність з реалізації страхових та перестрахових продуктів (пункт 15).
У разі невиконання або неналежного виконання страховиком, страховим посередником заходів впливу Регулятор має право застосувати інші заходи впливу, передбачені цією статтею.
Відповідно до частини 2 статті 121 Закону №1909-IX вибір адекватних заходів впливу, які застосовуються до страховика або іншої особи, яка може бути об`єктом нагляду Регулятора, здійснюється з урахуванням:
1) характеру допущених порушень, повторності та/або систематичності їх вчинення;
2) причин, які зумовили виникнення виявлених порушень;
3) особливостей виду діяльності на ринку фінансових послуг, характеру і обсягів послуг, які надаються;
4) загального фінансового стану надавача фінансових або супровідних послуг чи іншої особи, яка може бути об`єктом нагляду Регулятора відповідно до цього Закону;
5) ступеня відповідальності надавача фінансових або супровідних послуг, рівня його співпраці з Регулятором, наявності чи відсутності у надавача фінансових або супровідних послуг випадків притягнення до відповідальності за вчинення порушення законодавства, а також заходів, вжитих надавачем фінансових або супровідних послуг з метою запобігання повторному вчиненню порушення;
6) оцінки можливих негативних наслідків для клієнтів і кредиторів надавача фінансових або супровідних послуг чи для фінансової стабільності.
Рішення Регулятора про застосування заходу впливу обов`язково має містити:
1) відомості про встановлені обставини (факти);
2) кількісні, якісні оцінки та висновки Регулятора, включаючи обґрунтування адекватності застосування відповідного заходу впливу на підставі встановлених обставин (фактів);
3) відомості про результати розгляду заперечень (пояснень) страховика (інших осіб, які можуть бути об`єктом нагляду Регулятора) або посадової особи страховика (інших осіб, які можуть бути об`єктом нагляду Регулятора), який/яка став/стала об`єктом перевірки Регулятора, щодо якого/якої прийнято рішення (за їх наявності);
4) відомості, передбачені частиною п`ятою статті 56 Закону України "Про Національний банк України" (частина 5 статті 121 Закону №1909-IX).
Як викладено у вказаному рішенні, адекватність застосування до ТДВ СК "КРЕДО" заходу впливу у вигляді відкликання ліцензії на здійснення діяльності із страхування обґрунтовано тим, що порушення ТДВ СК "КРЕДО" вимог, установлених частиною першою статті 18 Закону про страхування, у підпункті 8 пункту 41, пункті 43 глави 3 розділу ІІ Положення про авторизацію унеможливило здійснення ефективного нагляду за його діяльністю, у тому числі контролю за її прозорістю, з боку Національного банку України, що створює суттєві ризики несвоєчасного виконання ТДВ СК "КРЕДО" власних зобов`язань перед своїми клієнтами та іншими кредиторами.
Пунктом 13 частини 2 статті 123 Закону №1909-IX визначено, що Регулятор має право прийняти рішення про відкликання ліцензії у разі наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, непрозорості структури власності страховика.
Постановою Правління Національного банку України від 25.12.2023 за №183 затверджено "Положення про застосування Національним банком України коригувальних заходів, заходів раннього втручання, заходів впливу у сфері державного регулювання діяльності на ринках небанківських фінансових послуг" (надалі по тексту також - Положення №183, у редакції на час прийняття рішення від 17.07.2025 за №230-рш).
Згідно пункту 142 глави 21 розділу III Положення №183 Національний банк має право прийняти рішення про застосування заходу впливу у вигляді відкликання ліцензії на здійснення діяльності із страхування з підстав, зокрема, непрозорої структури власності страховика.
З наведених положень слідує, що саме Національний банк України як орган з конституційним статусом уповноважений застосовувати заходи впливу до страховиків, які порушують вимоги Закону №1909-IX і нормативно-правових актів Регулятора, вимог, рішень та/або розпоряджень Регулятора або здійснення страховиками ризикової діяльності, яка загрожує інтересам клієнтів чи інших кредиторів, та визначати адекватність таких заходів. У питанні обрання конкретного заходу впливу Національний банк України має дискрецію.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".
Прийняття рішення про застосування до страховика одного із заходів впливу є дискреційними повноваженнями Національного банку України, які не можуть бути реалізовані іншими особами, у тому числі судом.
Водночас, акти Національного банку України не можуть бути поза судовим контролем, якщо особа вважає, що вони порушують її права та законні інтереси, адже відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.
За правовою позицією Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №826/11415/16, незважаючи на широку дискрецію Національного банку України, суди повинні відповідати на ключові аргументи, наведені позивачем у позовній заяві. Суди повинні перевірити чи рішення не є свавільним; чи ґрунтується воно на достовірних фактах; чи надано їм правильну оцінку та правову кваліфікацію; чи має воно раціональну основу.
Виходячи зі змістовної складової розглядуваного рішення про застосування заходів впливу, Національний банк України дійшов висновку про наявність підстав для прийняття рішення про застосування до ТДВ "СК "КРЕДО" заходу впливу у вигляді відкликання ліцензії на здійснення діяльності із страхування, визначених пунктами 3, 13 частини другої статті 123 Закону про страхування, у підпунктах 1, 7 пункту 142 глави 21 розділу IІI Положення №183, з огляду на те, що структура власності ТДВ СК КРЕДО" визнана Національним банком України непрозорою.
Оскільки підстави позову складали доводи про протиправність рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг національного банку України від 31.03.2025 за №21/324-рк про відмову у визнанні структури власності ТДВ "СК "КРЕДО" прозорою, що їх судом першої та апеляційної інстанції надано оцінку в межах розгляду даної справи, зокрема про невідповідність такого критеріям обґрунтованості та пропорційності, відсутні підстави уважати втручанням у дискреційні повноваження Національного банку України висновок суду першої інстанції щодо протиправності рішення Правління Національного банку України "Про застосування до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО" заходу впливу у вигляді відкликання ліцензії на здійснення діяльності із страхування" від 17.07.2025 за №230-рш. 

(ґ) щодо рішення Правління Національного банку України "Про призначення тимчасової адміністрації у Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" та відсторонення органів управління Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" від управління" від 17.07.2025 за №237-рш

Тимчасова адміністрація запроваджується Регулятором у страховику, щодо якого прийнято рішення Регулятора про звернення до суду із заявою про відкриття ліквідаційної процедури страховика (частина 1 статті 57 №1909-IX).
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 66 Закону №1909-IX Національний банк України за умови наявності в страховика зобов`язань за договорами страхування (перестрахування, співстрахування) одночасно з прийняттям рішення про відкликання ліцензії страховика з підстав, визначених пунктами 2?13, 15 частини 2 статті 123 Закону №1909-ІХ, призначає тимчасову адміністрацію.
Беручи до врахування, що в силу імперативних вказівок вищенаведених положень Національний банку України безальтернативно зобов`язаний призначити тимчасову адміністрацію у випадку відкликання ліцензії страховика, а також попередні висновки про протиправність такого рішення, з огляду на похідний характер рішення від 17.07.2025 за №237-рш, таке так само підлягає скасуванню з означених підстав

(д) щодо належного та ефективного способу захисту

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 зобов`язано Національний банк України поновити дію ліцензії на здійснення діяльності із страхування Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо"; внести до Державного реєстру фінансових установ інформацію про Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" та поновлення ліцензії на здійснення діяльності із страхування; розмістити інформації про прийняте рішення на сторінці офіційного Інтернет-представництва Національного банку України.
Відповідно до частини 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абзац 2 частини 4 статті 245 КАС України).
За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.
Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.02.2018 у справі №826/7631/15.
Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". При цьому, дискреційні повноваження, в тому числі органів місцевого самоврядування, завжди мають межі, встановлені законом.
Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №208/8402/14-а та від 29.03.2018 у справі №816/303/16.
Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.
Вище по тексту судового рішення сформовано висновки про те, що відповідачем на обґрунтування правомірності своєї позиції у межах спірних правовідносин не надано належних та допустимих доказів існування передбачених "Положенням про вимоги до структури власності надавачів фінансових послуг", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.04.2021 за №30 (з урахуванням постанови Правління Національного банку від 06.03.2022 за №39 "Про врегулювання діяльності учасників ринку небанківських фінансових послуг, небанківських фінансових груп, учасників платіжного ринку, колекторських компаній та юридичних осіб, які отримали ліцензію на надання банкам послуг з інкасації") підстав для визнання структури власності ТДВ "СК "КРЕДО" непрозорою; такий висновок не відповідає вимогам щодо обґрунтованості, об`єктивності, а також щодо формування професійного судження.
Звідси протиправність рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг національного банку України від 31.03.2025 за №21/324-рк про відмову у визнанні структури власності ТДВ "СК "КРЕДО" прозорою потягло за собою скасування рішення Правління Національного банку України "Про застосування до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО" заходу впливу у вигляді відкликання ліцензії на здійснення діяльності із страхування" від 17.07.2025 за №230-рш та рішення Правління Національного банку України "Про призначення тимчасової адміністрації у Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" та відсторонення органів управління Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" від управління" від 17.07.2025 за №237-рш, як таких, що прийняті на підставі первісного оскаржуваного рішення.
Частинами 1, 2, 9 статті 11 Закону України "Про страхування" від 18.11.2021 за №1909-IX визначено, що юридична особа набуває статусу страховика і право на здійснення діяльності із страхування виключно після отримання ліцензії на здійснення діяльності із страхування, яка видається Регулятором. Забороняється здійснювати діяльність із страхування без отримання ліцензії, крім випадків, визначених цим Законом. Ліцензія видається з урахуванням особливостей та/або обмежень до відповідного класу страхування, визначених законодавством, та вимог, встановлених цим Законом.
Виключним видом діяльності страховика є діяльність із страхування, включаючи діяльність з надання гарантій відповідно до частини четвертої статті 11 цього Закону, та діяльність з надання супровідних послуг на ринку страхування (частина 6 статті 3 Закону №1909-IX).
Відповідно до частин 1, 2 статті 114 Закону №1909-IX Регулятор здійснює державне регулювання та нагляд за діяльністю з надання страхових та супровідних послуг на ринку страхування, а також у випадках, визначених спеціальними законами з регулювання страхування, за діяльністю об`єднань страховиків відповідно до цього Закону, законів України "Про фінансові послуги та фінансові компанії", "Про Національний банк України", інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Регулятора.
Метою державного регулювання та нагляду є забезпечення відповідності діяльності із страхування законодавству України в цілях захисту прав та законних інтересів клієнтів (у тому числі споживачів, страхувальників, застрахованих осіб та вигодонабувачів).
За частиною 1 статті 123 Закону України "Про страхування" Регулятор приймає рішення про відкликання ліцензії страховика одночасно з рішенням про віднесення страховика до категорії неплатоспроможних з підстав, визначених статтею 124 цього Закону. Окрім цього, частиною 2 вказаної статті визначено підстави для прийняття Регулятором рішення про відкликання ліцензії.
Згідно із частиною 6 статті 121 Закону №1909-IX рішення Регулятора про застосування заходу впливу може бути оскаржено до суду відповідно до законодавства України. Оскарження рішення Регулятора не зупиняє його виконання.
Розпочата процедура ліквідації страховика не може бути зупинена/припинена, у тому числі в разі визнання протиправними (незаконними) та скасування індивідуальних актів регулятора - Національного банку України, що були підставою для її початку. Процедура ліквідації страховика вважається завершеною, а страховик як юридична особа - ліквідованою з дня внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (частина 8 статті 66 Закону України "Про страхування").
Виходячи зі змісту пункту 3 частини 1 статті 110 ЦК України, юридична особа ліквідується за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи в інших випадках, встановлених законом, - за позовом відповідного органу державної влади.
Національний банк з урахуванням вимог статті 66 Закону про страхування звертається до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство страховика відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства протягом одного місяця з дати прийняття Національним банком рішення про віднесення страховика до категорії неплатоспроможних з підстав, визначених статтею 124 Закону про страхування, та рішення про відкликання ліцензії на здійснення діяльності із страхування такого страховика (пункт 1443 Положення №183).
За відкритими публічними відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, у провадженні Господарського суду Запорізької області перебуває справа №908/2255/25 за позовом Національного банку України до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" про ліквідацію страховика (провадження у справі відкрито 28.07.2025, https://reyestr.court.gov.ua/Review/129110850), поданою на виконання пункту 1443 Положення №183 та пунктів 3, 5 рішення від 17.07.2025 за №230-рш.
Окрім цього, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 28.08.2025, залишеною без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.12.2025 у справі №908/2255/25 зупинено провадження до набрання законної сили судовим рішенням у справі №320/39370/25 за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на боці позивача - ТДВ "СК "КРЕДО", про визнання протиправними та скасування рішення НБУ від 17.07.2025 за №230-рш, зобов`язання вчинити дії.
Отже, у випадку відкликання ліцензії на здійснення діяльності зі страхування Національний банк України ініціює прийняття рішення про ліквідацію страховика шляхом звернення до господарського суду із позовом, а безпосередньо рішення про ліквідацію приймає господарський суд. 
Тому в розумінні положення частини 8 статті 66 Закону №1909-IX процедуру ліквідації страховика слід вважати розпочатою з дня набрання законної сили рішенням господарського суду про ліквідацію страховика чи постановою господарського суду про визнання страховика банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Після цього процедура ліквідації страховика не може бути зупинена чи припинена навіть в тому випадку, якщо рішення про відкликання ліцензії буде визнано протиправним і скасоване в судовому порядку.
У спірному випадку відсутні підстави вважати, що скасування рішення Правління Національного банку України "Про застосування до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО" заходу впливу у вигляді відкликання ліцензії на здійснення діяльності із страхування" від 17.07.2025 за №230-рш не призведе до відновлення становища та функціонування фінансової установи ТДВ "СК "КРЕДО" в обсязі та стані, який існував до прийняття такого, оскільки процедуру ліквідації страховика не було розпочато.
Суд не знаходить також підстав застосувати до спірних правовідносин приписи статті 2661 Кодексу адміністративного судочинства України, котра визначає особливості провадження у справах щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та рішень Кабінету Міністрів України стосовно виведення банків з ринку.
Так, зокрема пункт 1 частини 1 статті 2661 КАС України встановлює, що правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності індивідуальних актів Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку, про затвердження пропозиції Національного банку України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку.
З огляду на таке правове регулювання, особливості судової процедури розгляду спорів, пов`язаних з відкликанням у банку банківської ліцензії та ліквідації банку, котрі встановлюють, що єдиним способом судового захисту прав акціонера такого банку є вимога про відшкодування шкоди у грошовій формі, яка в адміністративному судочинстві повинна бути заявлена разом з вимогою про визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта/рішення, передбаченого у частині 1 статті 2661 КАС України, не підлягають застосуванню у спірному випадку, адже предметом оскарження слугують індивідуальні акти Національного банку України, якими у небанківської фінансової установи відкликано ліцензію на здійснення діяльності зі страхування та вирішено звернутися до суду із заявою про відкриття ліквідаційної процедури страховика.
При здійсненні державного регулювання та нагляду за страховою (перестраховою) діяльністю Регулятор, зокрема: веде реєстри відповідно до законодавства України та затверджує положення про них; здійснює ліцензування страховиків та авторизацію страхових посередників, реєстрацію філій страховиків-нерезидентів та затверджує умови здійснення діяльності із страхування, здійснення якої потребує відповідної ліцензії чи авторизації, та порядок контролю за їх додержанням (частина 3 статті 114 Закону №1909-IX).
Як вже зазначалося вище, частиною 1 статті 11 Закону України "Про страхування" від 18.11.2021 за №1909-IX визначено, що юридична особа набуває статусу страховика і право на здійснення діяльності із страхування виключно після отримання ліцензії на здійснення діяльності із страхування, яка видається Регулятором.
В той же час чинним законодавством не передбачено та не врегульовано особливостей та порядку дій Національного банку на підставі рішення суду, яким скасовано індивідуальний акт про відкликання ліцензії на здійснення діяльності зі страхування; іншими словами - не визначено механізму та обсягу дій, котрі відповідач зобов`язаний вчинити у такому випадку.
Колегія суддів у спірному випадку опирається на приписи частини 4 статті 6 КАС України, якою забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування (частина 6 статті 7 Кодексу).
Так, за обставин визнання протиправним та скасування рішення про відкликання у ТДВ "СК "КРЕДО" ліцензії на здійснення діяльності зі страхування та відсутність підстав уважати процедуру ліквідації страховика розпочатою, зобов`язання Національного банку України поновити дію відкликаної ліцензії, внести до Державного реєстру фінансових установ відповідні дані та розмістити інформацію про прийняте рішення на сторінці офіційного Інтернет-представництва Національного банку України, відповідає тому обсягу дій, котрі відповідач повинен учинити з метою відновлення стану Товариства, який існував до прийняття оскаржуваних рішень.
Окрім цього, колегія суддів не погоджується зі доводами апеляційної скарги про відсутність у Національного банку повноважень зі вчинення відповідних дій (вказане спростовується щонайменше приписами частини 3 статті 114 Закону №1909-IX), а також про необхідність Товариством заново ініціювати процедуру про отримання ліцензії на здійснення діяльності зі страхування відповідно до вимог, у порядку та за формою, що встановлені нормативно-правовими актами Регулятора, адже: (1) означене невиправдано покладатиме тягар за виправлення допущених Національних банком помилок при реалізації власних регуляторних повноважень, які мали наслідком прийняття спірних індивідуальних актів, на юридичну особу, на котру такі спрямовані; (2) вказане фактично знаходитиметься поза межами обсягу відновлення порушених прав та інтересів позивача, як учасника ТДВ "СК "КРЕДО" із часткою у його статутному капіталі, так і Товариства загалом, оскільки поверне його у стан, який не існував станом на прийняття таких рішень.

VІІ. Висновок суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги 

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Наведені в апеляційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав уважати, що ним неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права при постановленні оскаржуваного судового рішення.
Суд першої інстанції в повній мірі встановив фактичні обставини справи та надав об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів, наведених учасниками справи, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено неповно чи неправильно, а, отже, і наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За приписами частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням встановлених в цій справі обставин та правового регулювання спірних правовідносин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Національного банку України, рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, що є підставою для залишення його без змін.

VІІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 139 КАС України новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 319, 321, 322, 325, 328, 329, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО", Товариства з обмеженою відповідальністю "Царичанське-Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Новоселівка-Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанське-Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Розквітне-Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Коновалівка-Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Агронива-Черкаси", Товариства з обмеженою відповідальністю "Савинці", Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінта-Агро", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 у справі №320/39370/25, - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя  Чуприна О.В.

Суддя   Попова О.Г.

Суддя  Говорун О.В.

Повний текст постанови складено 02.07.2026.