Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа 511/2582/23 
Номер провадження: 1-кп/511/50/26
11 червня 2026 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі: 
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Роздільна Одеської області кримінальне провадження №62023150020000259 від 09 травня 2023 рокуза обвинуваченням:
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Новопавлівка Великомихайлівського (нині - Роздільнянського) району Одеської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , депутата Роздільнянської районної ради VIII скликання, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді головного сержанта 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти у військовій частині НОМЕР_1 у військовому званні «старший сержант», особи з інвалідністю ІІ групи,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 402 КК України
сторони та інші учасники кримінального провадження:
прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 
обвинувачений ОСОБА_3 
захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачення, визнане судом доведеним.
У зв`язку з військовою агресією збройних сил Російської Федерації, на підставі Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, на всій території України з 24 лютого 2022 року запроваджено воєнний стан строком на 90 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діяв станом на 22 лютого 2023 року і діє на теперішній час.
Водночас,  ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, призваним під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді головного сержанта 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший сержант», в порушення вимог статті 65 Конституції України, статей11, 28-32, 35-37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, 22 лютого 2023 року близько о 15 год. 00 хв., перебуваючи у службовому приміщені штабу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , в умовах воєнного стану, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, отримавши та зрозумівши наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 від 21 лютого 2023 року № 30 щодо здійснення 23 лютого 2023 року о 06 год. 30 хв. маршу з м. Роздільна до н.п. Покровськ, у категоричній формі усно заявив заступнику командира бригади - начальнику відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_10 , відповідальному виконавцю групи персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_11 (відряджений до військової частини НОМЕР_1 ), заступнику начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 та помічнику командира бригади з правової роботи військової частин НОМЕР_2 ОСОБА_13 про відмову виконувати ним відданий командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 наказ від 21 лютого 2023 року № 30 щодо вибуття 23 лютого 2023 року о 06 год. 30 хв. з м. Роздільна та переміщення до н.п. Покровськ з мотивів нібито відсутності у останнього належної військової підготовки та низького морально-психологічного стану, та у подальшому вказаний наказ не виконав.
Таким чином,  ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 407 КК України - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.
Стислий виклад позиції учасників судового засідання.
Прокурор просив визнати обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованого йому діяння та призначити покарання з урахуванням всіх обставин у межах санкції, передбаченої частиною 4 статті 407 КК України у виді позбавлення волі строком на десять років.
Сторона захисту просила ухвалити виправдувальний вирок.
Висновки суду за результатами розгляду обвинувального акту.
Згідно з частиною 1, 2 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України за наведених вище обставин не визнав, заперечував, що відмовився виконати наказ начальника, при цьому визнав, що наказ не виконав та пояснив, що вказана справа є політичним замовленням, оскільки він є депутатом та завжди говорить правду. Він не є зрадником, його син служить в ЗСУ, племінник загинув на війні. 25.02.2022 року вступив на службу до ТРО, отримав зброю, охороняв Роздільнянську громаду, навіть за власні кошти, за ним на військову службу пішли інші мешканці громади, хворі, понівечені, але вони служили. Його називали найкращим командиром. Наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 висунутися на ОСОБА_14 не виконав, оскільки його забрала швидка допомога спочатку до ІНФОРМАЦІЯ_2 , потім до військового шпиталю м.Одеси, де лікарі підтвердили його діагноз, але визнали обмежено придатним. Тобто він не відмовлявся виконати наказ, він не міг його виконати та не міг направити свій особовий склад на смерть, він перевіряв їх зброю кожен день на шикуванні на предмет справності, в підрозділі були інсулінозалежні люди. Свідки, ті, що виконали наказ, сказали, що прибули на Донецькій напрямок, а їм там дали несправну зброю. А командири батальйонів швидко списались. Він просив дати їм 1-2 місяці на підготовку, направити на Херсонський напрямок, але його не чули. Він слідчих не боявся, говорив їм правду, але правда їх не цікавила. Наказ, який долучили до справи, був висунутися на Покровськ, а насправді направили на ОСОБА_14 , тобто їх обманули. Вони усі прийшли в ТРО без проходження ВЛК хворі, психолога в військовій частині не було, а їх хотіли одразу на «Нуль» відправити. Він проходив строкову військову службу, з Уставом Збройних Сил та військовою дисципліною обізнаний. Командири ОСОБА_15 та ОСОБА_16 списались, а для ОСОБА_17 це був новий етап кар`єрного зросту. Після цих подій його направили до військової частини спочатку у Харківську область, де його погано прийняв командир, потім на Кінбурську косу в штрафбат, щоб покарати. У військовій частині НОМЕР_4 він не був командиром відділення, він був старшим сержантом та командував 1 стрілецькою ротою 2 стрілецький взвод, особовий склад у кількості 86-87 осіб з 25.02.2022 року. У 3 роті ніколи не служив, як вказано в обвинувальному акті. Про події, викладені в обвинувальному акті, може пояснити, що вночі з 21 на 22 лютого 2023 року йому зателефонував командир ОСОБА_18 та повідомив, що їх батальйон їде на ОСОБА_14 . Наказав зібрати особовий склад та довести до них наказ. Він зібрав вночі 2 стрілецький взвод 1 стрілецької роти, тобто своїх підлеглих, та вони обговорили це питання. Шикування особового складу відбулось 22.02.2023 року зранку. Приїхало багато військового командування. Зачитали наказ на ОСОБА_14 . Його 1 стрілецька рота була у шоці. А 3 роту готували на ротацію на Херсонський напрямок. Але вони перед цим їздили на стрільби, готувалися. Їм дали час до наступного дня подумати. Спілкувались з ними, торгувалися. Деякі військовослужбовці поїхали та потім списалися. ОСОБА_19 бійця також хотіли направити. Їм казали, що вони не ТРО, а військові, повинні зібратись і поїхати. Його хлопці написали рапорти на списання. ОСОБА_20 та він висловились, він просив дати хворим час списатися або пройти ВЛК. Перший наказ був прочитаний на ОСОБА_14 , вони побачили, що весь батальйон відмовляється їхати та 23.02.2023 зранку прочитали вже наказ на Покровськ. У результаті привезли в ОСОБА_14 . Усі ці події тривали 3 доби, наказ читали 4 рази. Перший раз читали наказ №29 на ОСОБА_21 , наступного дня №30 на Покровськ 23.02.2023 вечором він вже був у лікарні. Але 23.02.2023 року всупереч наказу підрозділ ще не виїхав з м.Роздільна. Відмовились виконати наказ 87 осіб - усі хворі, інваліди. Він ще до оголошення наказу вийшов та висловив думку своєї 1 роти проти виїзду на Бахмут. Їм сказали вийти з строю, хто не може або не хоче виконати наказ і люди вийшли. Він також вийшов із строю. Їм запропонували написати, чому не будуть виконувати наказ, пригнали автозаки, слідчих, прокурорів. В кабінетах сиділи слідчі ДБР. Їхній офіцер сидів вже закований у кайданки. В 14:00 год 23.02.2023 року почали розмови з ДБР. З ним спілкувались півтори години. Слідчій ДБР його спровокував, в нього піднявся тиск, слідчі хотіли, щоб він підписав якій-то папірець. Його увезли прямо з кабінету на швидкій до лікарні. Але він вже до цього написав рапорт юристу бригади 22.02.2023 о 00:00 год. після оголошення 1 наказу. А наступного дня приїхали слідчі ДБР, їх умовляли виконати наказ. Коли він вийшов з лікарні вже, то поїхав до своєї військової частини на списання, але ще 2 місяці відслужив в іншій військовій частині, він не подобався керівництву та його вивели поза штат. Вважає, що особи 55+ не повинні були їхати на «Нуль». Йому особисто завадив виконати наказ стан здоров`я. Він повідомляв медику їхньої частини. Сіраковському про стан свого здоров`я і командиру в\ч ОСОБА_18 говорив про тиск, безсоння, хворе серце. Але рапортів не писав, по товариські говорив, не офіційно. Щодо з місту оголошеного наказу, то його зміст йому був не зрозумілий. Він не зрозумів, де командир його роти, де командир його взводу, з ким він буде їхати, оскільки він не був офіцером. Він просив викликати командира взводу, командира роти. Проведеним службовим розслідуванням було виявлено ряд порушень в діях командира в/ч та начальника штабу. Його рота не тренувалась за час проходження військової служби, оскільки вони стояли в нарядах 12 через 12 годин, охороняли свої об`єкти. Всю правду він виклав у своєму письмовому рапорті. Також він не знав, що є військовослужбовцем ЗСУ. Він служив в ТРО. Але з наказом про свою мобілізацію був ознайомлений і цей наказ не оскаржував. Зарплату за військову службу отримував, зброєю вмів користуватись ще з часів СРСР. Його незаконно не направили на ВЛК, в 56 років спрямували на штурмову посаду в 3 роту, яка проходила тренування на відміну від їх 1 роти. Хлопці виїжджали по одному як їх умовляли виконати наказ на протязі тижня, а не 23.02.2023 року, як було зазначено в наказі. А він був на цей час вже в лікарні та не міг виконати наказ фізично. В останньому слові обвинувачений пояснив, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази його відмови виконати наказ, відмови з його боку не було. Наказ був оголошений на Покровськ, а людей направили на Бахмут і всім відомо, що там відбувалось. Особисто він втратив свідомість і його увезли до лікарні. Тобто він не зміг виконати наказ, так як йому стало зле, а якщо б не стало, то він би поїхав, та і усі інші поїхали також не одразу, а через декілька днів. Він також міг списатися, так як у нього хвора матір, але не списався, а служив, списався потім за цією обставиною по догляду за матір`ю. Його побратимів залякали та вони у суді підписали угоди з прокурором. А ті хто поїхав, половина стали інвалідами. Якщо буде треба, він і зараз піде на захист Батьківщини, але він сам вже особа з інвалідністю. Він пропонував слідчим ДБР поїхати з ними боронити державу, але вони відмовились. Вважає, що від його дій не настало тяжких наслідків, а від цього сумнівного наказу на Покровськ настали, людей кинули напризволяще з непрацюючою зброєю. Наказ на справді був висуватися на Бахмут, але його переробили на Покровськ та підсунули в кримінальне провадження, але суд відмовив в експертизі щодо дати його складання. Отже, його забрала швидка в тяжкому стані з гіпертонічним кризом і він не міг виконати наказ, але не відмовлявся його виконувати, і в рапорті все написав. Просив його виправдати. 
Крім власних показань обвинуваченого ОСОБА_3 , його вина в інкримінованому злочині підтверджується:
- показаннями свідка ОСОБА_13 , який під час судового провадження дав суду показання про те, що з обвинуваченим він був знайомий по службі, він з травня 2022 року займав посаду начальника юридичної служби НОМЕР_5 бригади ТРО в/ч НОМЕР_2 . В лютому 2023 року він отримав інформацію, що деякий особовий склад має невдоволення з приводу наказу вибути в зону бойових дій. Він як юрист виїхав в бригаду, приїхав комбриг. 181 батальйон повинен був вибути в район виконання бойових завдань в Донецьку область поблизу населеного пункту Бахмут. На шикуванні батальйону був доведений цей бойовий наказ та розпорядження. Обвинувачений голосно вигукував комбату свої претензії, що той обіцяв, що вони не поїдуть в зону бойових дій, що той його обманув, що вони гарматне м`ясо без бойової підготовки, і це перетворилося в масове обурення з подачі ОСОБА_3 . Щоб зняти напругу, він запропонував відокремити невдоволених та провести з ними роз`яснювальну роботу та щоб не підбурювали інших. Вирішили спілкуватись з кожним окремо. Під час співбесід з`ясувалося, що військовослужбовці хотіли нести службу в районі Роздільнянської ОТГ, зокрема, таку умову висловив обвинувачений. Йому було роз`яснено, що бійців ТРО у зв`язку зі змінами в законодавстві можна задіяти в зоні проведення бойових дій. Він попросив ОСОБА_3 пояснити причину відмови виконати бойове розпорядження, але обвинувачений таких не назвав, окрім хворої матері, але на той час у нього не було відповідних документів на підтвердження. Тоді він запропонував йому написати рапорт про причини невиконання наказу та реалізовувати обставини для звільнення. ОСОБА_3 рапорт склав, та він передав його особі, яка проводила службове розслідування по даному факту. ОСОБА_3 був затриманий працівниками ДБР, виступив перед СМІ та коли його потрібно було доставити до місць утримання затриманих, йому викликали швидку. Свідок пояснив, що 181 батальйон складався з військовослужбовців сил ТРО та входив до складу ЗСУ. Таки особи є військовослужбовцями ЗСУ, придатними до військової служби, яку проходять або за контрактом, або за мобілізацією на відміну від добровольців ТРО, які не є військовослужбовцями, не входять до складу ЗСУ, а є добровольчими формуваннями для захисту об`єктів. Військовослужбовцям 181 батальйону доводились вимоги Статуту ЗСУ та норми ККУ. Станом на весну 2022 року військовослужбовців сил ТРО можна було задіяти на 2 лінії оборони, а літом 2022 року внесені були зміни до законодавства та їх можна було вже задіяти в зоні виконання бойових завдань. Такі норми законодавства були доведені особовому складу181 батальйону під розпис разом зі статтями Кримінального Кодексу. Щодо місця прямування батальйону, згідно бойового розпорядження це був населений пункт Покровськ, звідки безпосередні командири вже повинні надавати прямі накази. ОСОБА_3 не надав жодного виправдувального документа з приводу невиконання наказу на законних підставах. Йому було запропоновано надати документи, він не дав, запропонували написати про обставини. Законних підстав невиконання наказу ОСОБА_3 не назвав. По факту склали список осіб, які відмовились виконувати наказ. Решта батальйону, які не були включені у список, вибули на виконання наказу, але з запізненням. Під час бесіди з особами, які відмовились виконати наказ, їм роз`яснювалося, що вони повинні виконати наказ, прибути в н.п. Покровськ, де їм будуть поставлені завдання. Щодо бойової підготовки військовослужбовців, то згідно документів та звітів батальйон був готовий до виконання бойового наказу та пройшов повну підготовку відповідно до запланованого графіку. Під час бесіди з ОСОБА_3 він особисто доводив йому зміст бойового розпорядження, а ОСОБА_18 – особовому складу. ОСОБА_3 вів себе дуже активно. Військова частина, в якій служив ОСОБА_3 підпорядковувалась НОМЕР_5 бригаді ТРО, де свідок був начальником юридичної служби. При ньому наказ доводився особовому складу або 2, або більше разів за 1 день. Рапорт ОСОБА_3 був предметом службового розслідування. Він особисто не бачив, як ОСОБА_3 забирала швидка. Але він відмовився виконати наказ до того. З ним була з цього приводу бесіда, потім запропоновано письмово написати про причини, потім проведено службове розслідування, потім проводили слідчі дії працівники ДБР та його затримали, тільки тоді викликали швидку. В цьому питанні були задіяні слідчий ДБР ОСОБА_22 , офіцери ОСОБА_23 , ОСОБА_24 . Він особисто спілкувався приблизно з 20 особами, декі погодились виконати наказ та вже наступного дня виїжджали на виконання наказу. Щодо тверджень ОСОБА_3 , що він просив викликати командира взводу та командира роти, свідок заперечує, оскільки вказані особи знаходились на Херсонському напрямку, також були поранені з Херсонського напрямку, яких включили в бойовий наказ та вони прийшли і надали документи про поранення і їх виключили з Наказу. 
- показаннями свідка ОСОБА_25 , який під час судового провадження дав суду показання про те, що наразі він є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_4 , командиром відділення, станом на 21.02.2023 він мав військове звання солдат, обвинуваченого знає добре, має з ним хороші стосунки. Він був їх командиром, дядя ОСОБА_26 , іншого вони не знали. Підтвердив, що з 30.03.2022 року служив у цій в/ч, на шикуванні комбатом ОСОБА_18 був зачитаний наказ про переміщення особового складу до н.п. Покровськ, але вони сказали, шо не поїдуть, поки не пройдуть ВЛК і підготовку. Їх було більше 100 осіб. Наступного дня знов ОСОБА_18 зачитав наказ. Три рази читали наказ у різні дні, щоб довести до особового складу. Пекарський спитав, хто їде піднімить руки, ті, хто підняв, їх построїли окремо, а тих хто не підняв, залишились, там був і ОСОБА_3 , він сказав, треба ВЛК та підготовка, і вони усі так сказали. Усі добре почули, куди та коли треба було їхати. Хто не відмовлявся виконувати наказ, вибував в той же день згідно наказу, відмовники вибули пізніше До цього наказу вони не звертались з цими питаннями, бо не було потреби, та він не знав, в якого виду частині він служив. На стрільби 1-2 рази виїжджали за час служби в ТРО, патронів давали по пару штук всього. Він служив в роті охорони, їх не готували до бойових дій. Згідно наказу повинні були їхати до н.п. Покровськ, а опинились в н.п. Бахмут, та їм не говорили про участь в бойових діях. Він особисто наказ виконав. Їх викликали по 1 особі до працівників ДБР. ОСОБА_3 також викликали. ОСОБА_3 був хворий, кульгавів, ще до війни, про це усі знали.. Йому стало зле на допиті, викликали швидку. Свідок був самий останній на допиті , закінчили о 2 години ночі. Він не пам`ятає, в якій колонні їхав, вибув 24.02.2023, але прибули спочатку в Дружківку, потім в Костянтинівку, потім на ОСОБА_14 . На момент вибуття їх забезпечили амуніцією, зброєю, але їх зброю забрали і видали іншу не пристріляну. Його автомат виявився не робочим. 03.03.2023 він вже був поранений та був направлений у шпиталь на лікування. 
- показаннями свідка ОСОБА_27 , який під час судового провадження дав суду показання про те, що на час досліджуваних подій він займав посаду начальника медичної служби в/ч НОМЕР_1 . У лютому 2023 особовому складу військової частини довели бойовий наказ про переміщення батальйону до АДРЕСА_2 , після чого почалася метушня, усі різко захворіли, цей наказ на шикуванні батальйону зачитували декілька разів. Потім запитали, чи все зрозуміло, почався хаос. Наказ читали по черзі командир батальйону та командир бригади. Приїхали працівники ДБР, почали викликати людей на допити. Його запросили та повідомили, що ОСОБА_3 стало зле, він викликав йому швидку допомогу, у нього піднявся тиск, його увезли до лікарні. У нього була гостра реакція на стрес, яка може виникнути раптово. При первинному огляді при прийнятті на службу ОСОБА_3 заяв та скарг не повідомляв, також не звертався за медичною допомогою під час проходження служби. ВЛК також не проходив, оскільки не звертався з такою заявою. Зле йому стало після проголошення наказу під час відібрання у нього пояснень працівниками ДБР. Він був госпіталізований пізно у вечорі до Роздільнянської ЦРЛ, а потім його перевели в Одеську обласну лікарню, але свідок на той час вже вибув з колоною до н.п. Бахмут. Згідно наказу вони з ОСОБА_3 повинні були рухатись в різних колонах. Щодо особистості ОСОБА_28 , може охарактеризувати його як позитивну людину, конфліктів з ним не було, вони часто спілкувались, ОСОБА_3 говорив, що люди не готові, не обстріляні, а їх хочуть одразу направити в таке місце. ОСОБА_3 сам готовий був їхати, але не в окопи, не був підготовлений; 
- показаннями свідка ОСОБА_29 , який під час судового провадження дав суду показання про те, що на той момент займав посаду командира військової частини НОМЕР_1 . Вночі з 20 на 21 лютого 2023 року він отримав бойове розпорядження командира бригади та на його підставі видав наказ на переміщення особового складу в н.п. Покровськ. Наказ №30 був виданий ним в одному екземплярі, а з нього робились витяги в декількох екземплярах. Наказ було доведено до особового складу. Військовослужбовці військової частини відмовились його виконувати з різних причин - поганого стану здоров`я, неготовності. З такими людьми провели роботу співробітники ДБР, але 30 військовослужбовців так і не виконали наказ, з приводу чого давали пояснення. Для тих, хто погодився виконати наказ, були створені колони для вибуття, він особисто вибув в Донецьку область. Було створено 4 колони, з різницею у виїзді в 3 години між колонами, військовослужбовці виїхали 23.02.2023, частина людей виїхала ще до того, як ОСОБА_3 забрала швидка, перша колона приблизно в 11-12 годин 23.02.2023 року. Він виїхав в останній четвертій колоні приблизно о 18:00 год. після того, як ОСОБА_3 забрала швидка. Йому відомо, що ОСОБА_3 відмовився виконувати наказ, посилаючись на стан здоров`я, слідчі ДБР допитували його в сусідньому приміщенні, йому інкримінували ст. 402 КК України, йому стало зле, викликали швидку, забрали до лікарні, але раніше він скарг на здоров`я не заявляв, документів не надавав. ВЛК на початку війни військовослужбовці проходили за бажанням, але їх усіх оглядав начальник медичної служби. ОСОБА_3 не проходив ВЛК. Навчання з особовим складом проводились. Одна рота перша пішла на Херсонський напрямок, друга рота пішла їм на ротацію, третя рота готувалась туди ж на ротацію, але не встигла піти. ОСОБА_3 мав статус військовослужбовця ЗСУ та зобов`язаний був виконати наказ. На той момент в нього не було законних підстав відмовитись виконати наказ. ОСОБА_3 відмовився виконати наказ одразу після його доведення до особового складу. ОСОБА_3 та його підлеглі вважали, що будуть проходити службу вдома, таке було спочатку законодавство, але воно змінилося. Усьому особовому складу доводилося, що вони є військовослужбовцями, що вони прийняли присягу, йому не відомо, щоб ОСОБА_3 оскаржував свій статус військовослужбовця. Рапорту ОСОБА_3 він не бачив, але під час шикування ОСОБА_3 сказав про свій поганий стан здоров`я та моральну неготовність виконати наказ; 
- показаннями свідка ОСОБА_10 , який під час судового провадження дав суду показання про те, що він займає посаду заступника командира бригади в/ч НОМЕР_2 – начальника відділення психологічної підтримки персоналу. Події за участі ОСОБА_3 відбулись 22-23 лютого 2023 року у в/ч НОМЕР_1 , яка підпорядкована в/ч НОМЕР_2 та отримала бойове розпорядження, на підставі якого командиром був виданий письмовий наказ на переміщення особового складу з м.Роздільна в Донецьку область, н.п. не пам`ятає. Було видано два бойових розпорядження, населений пункт могли змінити у другому. Особовий склад дізнався про наказ і почались заворушення та відмови його виконувати. Певна група осіб у складі приблизно 80 чоловіків відмовилась виконати наказ, після бесід з ними 18 осіб повернулись до строю, наказ виконали, а інші відмовлялись, в тому числі і ОСОБА_3 . Він особисто спілкувався з особовим складом 2-3 дні, з ОСОБА_3 спілкувався ОСОБА_13 . Наказ доводився до особового складу на шикуванні 2-3 рази, зачитувався вголос, він був присутній усі рази як наказ доводився до особового складу, ВСБ знімала на відео всю цю процедуру. Бойове розпорядження не доводиться до особового складу, воно для командира в/ч, а доводиться тільки наказ, виданий на підставі цього розпорядження командиром. ОСОБА_3 відмовився виконати наказ, надав про це письмовий рапорт. Суть відмови за станом здоров`я. Свідок особисто бачив, як він відмовлявся. Коли командування наказало вийти з строю тим, хто відмовляється, ОСОБА_3 вийшов. Хто виконав наказ, ті вибули колонами, ОСОБА_3 відмовився, не вибув, рапорт писав вже після відмови виконати наказ. Потім йому стало зле та його на швидкій увезли до лікарні. Це вже був вечір, темно. Крім того, свідок зауважив, що бойовий наказ та наказ – це різні речі.. В\ч НОМЕР_2 доводить бойове розпорядження до командира в/ч НОМЕР_1 , командир в/ч НОМЕР_1 видає або наказ, або бойовий наказ. Наказ №30, який доводився до особового складу, був просто наказ на переміщення особового складу, а не бойовий наказ. По прибуттю батальйон вже отримував бойовий наказ та воював і в Бахмуті, і в ОСОБА_30 . Оглянувши письмовий наказ № 30 від 21.02.2023 в Т.3 на а.к.п. 94-95 свідок підтвердив, що це саме той наказ, який доводився до особового складу;
- показаннями свідка ОСОБА_31 , який під час судового провадження дав суду показання про те, що ОСОБА_3 був його командиром, в них були дуже гарні стосунки, ОСОБА_3 був хорошим командиром. Він прийшов в ТРО 26.02.2022 року, до цього строкову військову службу не проходив як непридатний. Перші три місяці проходив службу на блок-постах, потім їх роту перевели в ОСОБА_32 район, але він відмовився, не хотів залишати своє місто без догляду, тому перевівся у взвод, яким командував ОСОБА_3 та який перебував у м.Роздільна. По документах командували взводом та ротою особи, яких він ніколи не бачив. Наприклад, ОСОБА_33 , який проходив службу в Херсоні, а повинен був займатися їх бойовою підготовкою та забезпеченням. Йому дали 21 патрон на підготовку першій раз, другий раз 15 патронів за рік служби, тобто всього він відстрелив 36 патронів. Рапортів про поганий стан здоров`я начмеду він не писав за час служби, усно жалівся на здоров`я. А 21.02.2023 сказали є наказ їхати в Покровськ, перед цім сказали в ОСОБА_34 . Він зрозумів, що наказ не готовий. На доведення наказу в м.Роздільна прибули військові начальники ОСОБА_35 , ОСОБА_36 . Коли наказ зачитали особовому складу, оголосили, що виїзд на Покровськ. Номер спочатку один говорили, потім другий. Він спитав, як можна туди їхати без підготовки, але виявилось, що на папері підготовка відбувалася. Пішли чутки, що їх направляють у ОСОБА_14 . За рік служби вони не проходили ВЛК. Він став вимагати щоб його поклали у лікарню, так як мав поганий стан здоров`я. Біля 100 чоловіків відмовились виконувати цей наказ їхати на «Нуль», навіть ті, хто повернувся з ОСОБА_37 , ОСОБА_3 також відмовився і весь його взвод 36 осіб. Причини – немає підготовки, немає ВЛК. Приїхали ВСП, ДБР та почали відмовників допитувати, викликали по одному, ОСОБА_38 також допитували. Командир сказав хто згодний виконати вийти з строю та стати праворуч. ОСОБА_3 відмовився та залишився в строю. Причин свідок не знає, це особисте. Свідок вимагав для себе медичне обстеження та 2-тижневе навчання. Йому відмовили, пояснили, що на це вже немає часу і що вони їдуть у Покровськ. Працівники ДБР йому порадили виконати наказ, а там по місту вже подати рапорт на ВЛК. Він погодився та 23.02.2023 автобусом виїхав до н.п. Покровськ, але туди не доїхав. Їх довезли до н.п Доброслав, в штабі розподілили по ротах, його направили в Бахмут прямо на «нуль». Під час допиту працівниками ДБР ОСОБА_3 стало погано, після допиту його на носилках понесли у швидку, а до допиту він стояв на ногах добре. Командуванню доводили інший наказ з іншим номером без особового складу і там був н.п. Костянтинівка, а їм зачитали з іншім номером на Покровськ, тому у них виникли сумніви в справжності наказу;
- показаннями свідка ОСОБА_39 , який під час судового провадження дав суду показання про те, що служив в ТРО разом з ОСОБА_3 як охоронці об`єктів, мав зброю, обмундирування, отримував грошове забезпечення військовослужбовця. Пішов служити за ідею, за наказом ОСОБА_3 зробив банківську картку, отримав зарплату сержанта 20 000 грн та 30 000 грн бойових. За час служби 1 раз приїжджав до них медик, стрільба була 2 рази, 120 та 90 патронів відстрелив, їх потихеньку відправляли у Захарівку, ОСОБА_40 , Долинське, де вони охороняли об`єкти, командири роти та взводу на папері були одні особи, по факту їх обов`язки виконував ОСОБА_3 , який сам орендував їм житло, за них їздив кругом, домовлявся, вони самі купляли собі одяг. Потім зачитали наказ всім їхати на ОСОБА_14 . Але вони не були до цього готові. Вони прагнули захищати своє місто та свою територію. Він особисто відмовився виконувати наказ, як і багато інших. Не проходив ВЛК, не проходив бойову підготовку. Тоді йому працівники ДБР стали погрожувати позбавленням волі. Він погодився виконати наказ, але опинився не в Покровську, а в Бахмуті, отримав контузію, там навколо смерть, багато військових загинуло. Наказ їм довели 22.02.2023, а 23.02.2023 він вже виїхав на Бахмут. Наказ зачитували за місцем розташування військової частини в АДРЕСА_1 , читали декілька разів, усно. Вранці в день вибуття ще раз зачитали. ОСОБА_41 комбат ОСОБА_18 на шикуванні всьому особовому складу. Відмовились біля 100 осіб. Приїхали співробітники ДБР, надягнули на осіб кайданки, забрали в поліцію. На шикуванні сказали, хто за, хто проти, крок вправо, крок вліво. Так з`ясували. Стосовно ОСОБА_3 він бачив, як його забрали працівники ДБР, а потім увезли на швидкій, відмовлявся він виконати наказ чи ні, свідок не бачив. Але ДБР забирало тих осіб, які обурювалися з приводу наказу. Забирали по одному. Весь їх взвод обурювався і не хотів їхати, і ОСОБА_42 у тому числі. ВЛК не проходили, навчання не проходили. Вони не спецпідрозділ, щоб їхати в ОСОБА_14 . Зміст наказу був зрозумілий - рушити на Покровськ. Але по особовому складу ходили чутки, що поїдуть на ОСОБА_14 . Так воно й вийшло. Він мав на утриманні 3-х дітей, міг списатися, але його загнали на «Нуль». За час служби ОСОБА_3 скаржився на здоров`я, волочив ногу, кульгавів. Хто звертався за медичною допомогою, таку у військовій частині надавали і такі військовослужбовці були; 
- показаннями свідка ОСОБА_11 , який під час судового провадження дав суду показання про те, що він був відряджений до в/ч НОМЕР_1 для надання правової допомоги, коли більше 80 осіб відмовились виконувати наказ щодо вибуття 23 лютого 2023 року о 06 год. 30 хв. з м. Роздільна та переміщення до н.п. Покровськ. Серед таких осіб був ОСОБА_3 22.02.2023 року після першого оголошення наказу він разом з іншими офіцерами проводив бесіди, відбирав рапорти стосовно мотивів, причин відмови у військовослужбовців. Наказ усно вже був доведений до особового складу. Він особисто у ОСОБА_3 пояснень не відбирав, але рапорт ОСОБА_3 існував. 23.02.2023 року було шикування повторно, були присутні комбриг ОСОБА_36 , начальник регіонального управління п/к ОСОБА_43 , знов читали наказ на вибуття і опитували військовослужбовців, хто виконає наказ, хто відмовляється. Він був присутній на шикуванні та бачив, що група військовослужбовців, яка відмовилась виконати наказ, вийшла в сторону, а деякі погодились виконати. Чи виходив ОСОБА_3 з строю, він не бачив. Але в той же день під час відпрацювання рапортів, коли вже були присутні правоохоронні органи, ОСОБА_3 стало зле і його забрала швидка. Військовослужбовці давали пояснення з приводу відмови і усні, і письмові. Спочатку відбирались усні пояснення, потім офіцери намагались їх впевнити виконати наказ, якщо не вдавалося, відбирались письмові рапорти з причинами відмови, проводились службові розслідування. Коли ОСОБА_3 надавав пояснення ОСОБА_44 , в службовому кабінеті були присутні він, ОСОБА_45 та ОСОБА_24 , ОСОБА_3 був спокійний, іноді підвищував голос. Кожний з них працював з окремим військовослужбовцем, який відмовився виконати наказ. Першій раз наказ зачитували 22.02.2023 року, після чого одразу пішли відмови;
- показаннями свідка ОСОБА_12 , яка під час судового провадження дала суду показання про те, що у лютому 2023 року надійшло бойове розпорядження командира бригади в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_46 до в/ч НОМЕР_1 всім батальйонам вирушити в зону бойових дій. ОСОБА_3 вночі вона повідомила про це розпорядження за наказом комбата, так як він фактично за усним наказом комбата відповідав за ОСОБА_47 взвод. Після зачитування наказу комбатом ОСОБА_29 , виданому на підставі бойового розпорядження ОСОБА_46 , особовому складу почалися відмови його виконати, в тому числі , з боку усього взводу ОСОБА_3 та його самого. Мотиви – вони не готові, кульгаві, хворі. Навіть перед цим наказом взвод ОСОБА_3 відмовився їхати в с.Долинське, мотивуючи тим, що вони прийшли в ТРО захищати м.Роздільна. Спочатку відмови були в усній формі, потім – в письмовій. Коли приїхало керівництво і начальник юридичної служби, ОСОБА_3 в службовому кабінеті писав письмовий рапорт у присутності п/п ОСОБА_23 , Кривошеї, мол.лейтенанта ОСОБА_48 стало погано, його увезли на швидкій. До 6 березня 2023 року вона залишалася у в/ч в АДРЕСА_1 за старшу та ОСОБА_3 прибув до в/ч вже перебуваючи під заставою. 08.03.2023 року вона вже перебувала в н.п. Часів Яр. До липня 2022 року вона займала посаду командира взвода у в/ч НОМЕР_1 , а з липня 2022 року – заступник начальника штаба з мобілізаційної роботи. Наказ, який відмовився виконати взвод ОСОБА_3 був вибути до н.п. Покровськ, а далі особовий склад розподіляли по військовим частинам. ОСОБА_3 мотивував відмову виконати наказ поганим самопочуттям та тим, що нібито його підготовкою ніхто не займався. Але раніше ОСОБА_3 на здоров`я не жалівся. В частині був начальник медслужби капітан ОСОБА_49 , хто бажав, брали у нього направлення на лікування. Під час відмови ОСОБА_3 почував себе на вигляд гарно, вигукував голосніше за інших. Наказ №30 був виданий один раз та не змінювався, його оголошував комбат 2 або 3 рази, в перший раз не змогли усіх зібрати, на другий день оголошували повторно у присутності військового керівництва ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_46 , ОСОБА_52 . Комбат ОСОБА_18 наказав усіх, хто відмовляється заводити в кабінет юриста бригади. ОСОБА_3 вона туди завела також разом з іншими. ОСОБА_3 хотів служити в м.Роздільна, спати вдома в ліжку та отримувати зарплату військового. Охороняли штаб в м.Роздільна кількістю 60 охоронців, жили солодким життям. ОСОБА_3 не їздив на навчання, вирішував все з ОСОБА_18 особисто та його «елітний підрозділ» батальйону свідомо сидів вдома і свідомо не їздив на навчання в навчальні центри, хоч це було обов`язковим і на взвод ОСОБА_38 таки заявки подавались. Але вони нікуди не їздили зі згоди комбата ОСОБА_18 , з яким вона сиділа в одному кабінеті і все це знає. ОСОБА_18 говорив, що вони з ОСОБА_53 усе вирішили, усі знімаються та їдуть, а він залишається. А на стрільби вони їздили, вона бачили накази на стрільби на взвод ОСОБА_38 та знає, що ці накази реалізовані, вона сама бачила взвод ОСОБА_38 на стрільбах, окрім самого ОСОБА_38 . Чому ОСОБА_38 забрала швидка, свідку не відомо. Чому ОСОБА_3 за час служби не пройшов ВЛК їй також не відомо, на відміну від інших військовослужбовців, які таки рапорти подавали та проходили вчасно лікування. До пана ОСОБА_3 ставиться негативно. 
Також, вина  ОСОБА_3 підтверджується дослідженими судом письмовими доказами, а саме:
-доповіддю про подію, кримінальне правопорушення, що трапилось, від 23 лютого 2023 року № 2/877, зокрема, 22 лютого 2023 року о 13 годині 45 хвилин група військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 у кількості 81 особа, серед яких був ОСОБА_3 , відкрито відмовилися виконувати бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 30 від 21 лютого 2023 року, відповідно до якого військова частина НОМЕР_1 повинна вибути для виконання бойових завдань в район ведення бойових дій в Донецьку область за визначеними маршрутами;
-рапортом ОСОБА_3 від 22 лютого 2023 року, згідно з яким 21 лютого, в ночі, прийшло повідомлення про те, що особовий склад батальйону згідно з наказом висувається в напрямку міста Бахмут, в зону бойових дій. Повідомив про це особовий склад, та почув кожного на шикуванні. Увесь особовий склад по мірі своїх причин відмовився на виїзд в зону бойових дій, про що доповів керівництву та надав списки. Нести службу ніхто не відмовляється, що і було зроблено на протязі року, незважаючи на недоліки по стану здоров`я. Що стосується його особисто та його бачення, визвався добровольцем як і його друзі в кількості 62 чоловіки. Медичного огляду та ВЛК не було. Бойового злагодження відділень, взводів, рот, не було. Кто на що здатний та згоден не виявлено, на протязі року керував підрозділом в кількості 40 чоловік, зауважень та претензій від керівництва не було. На стрільби виїжджали 3 рази, по 10-15 пострілів. Сім разів міняли місця дислокації, 5 разів за межами району, все було зроблено та організовано силами батальйону та його підрозділу. Виконувати накази згоден та виконував в силу своїх медичних можливостей та військової підготовки. Стан здоров`я не обстежувався, на даний час після 1 року служби та обставинами цього тижня, психологічно та морально виснажений, стан здоров`я погіршився;
-підтверджуючими документами з бойової підготовки у військовій частині НОМЕР_1 ;
-виписками із медичної карти та іншою медичною документацією, зокрема, відповідно до якої ОСОБА_3 було госпіталізовано 23 лютого 2023 року з основним діагнозом f 43.0 – Гостра реакція на стрес, тобто після відмови виконати наказ командира військової частини;
-книгою амбулаторного прийому хворих військової частини НОМЕР_1 ;
-амбулаторним журналом № 1 військової частини НОМЕР_1 ;
-журналом реєстрації амбулаторних пацієнтів за вересень 2022 року;
-книгою обліку стаціонарних хворих військової частини НОМЕР_1 ;
-книгою обліку військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 направлених на стаціонарне лікування, консультацію, ВЛК;
-медичною характеристикою, згідно з якою старший сержант ОСОБА_3 з часу прибуття в частину за медичною допомогою до медичного пункту не звертався, скарг не пред`являв;
-матеріалами службового розслідування за фактом відкритої відмови військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 від виконання наказу, а також наказу за результатами його проведення, згідно з яких, окрім іншого, військовослужбовця ОСОБА_3 за порушення вимог статей 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 6, 11, 16, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді «догана»;
-протоколом затримання від 23 лютого 2023 року, разом з додатком, згідно з яким ОСОБА_3 було затримано о 16 годині 35 хвилин 23 лютого 2023 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 402 КК України, з якого встановлено, що після зачитання та оголошення ОСОБА_3 протоколу, останньому стало зле та йому була викликана швидка допомога, після чого його було доставлено до Роздільнянської ЦРЛ, а у подальшому до ВМКЦ Південного регіону, у зв`язку із цим останній не підписував 23 лютого 2023 року о 16 годині 50 хвилин протокол затримання;
-витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26 лютого 2022 року № 20, відповідно до якого старшого сержанта ОСОБА_3 призваного військовою частиною НОМЕР_1 на посаду командира 2-го стрілецького відділення 3-го стрілецького взводу 3-ої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 з 26 лютого 2022 року зараховано до списків особового складу;
-листом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 29 березня 2023 року № 1183, згідно з яким на початку повномасштабного вторгнення рф ВЛК проводилась тільки при наявності скарг військовозобов`язаних на стан здоров`я, військовозобов`язані, з яких одним є ОСОБА_3 , скарг на стан здоров`я не надавали;
-витягом із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 26 лютого 2022 року № 50, згідно з яким 26 лютого 2022 року для проходження військової служби під час проведення загальної мобілізації направлено ОСОБА_3 до складу військової частини НОМЕР_1 ;
-витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01 жовтня 2022 року № 225, згідно з яким старшого сержанта ОСОБА_3 призначеного наказом командира НОМЕР_6 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_5 окремої бригади територіальної оборони «по особовому складу» від 01 жовтня 2022 року № 5-РС на посаду головного сержанта 2-го стрілецького взводу 1-ої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , з 01 жовтня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою;
-наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21 лютого 2023 року № 30, на підставі бойового розпорядження командира НОМЕР_5 оБр ТрО від 21 лютого 2023 року №6/1155 дск, про здійснення маршу за маршрутом місто Роздільна – місто Покровськ, згідно з яким вихідний пункт пройти колонам 23 лютого 2023 року;
-довідкою про нараховане грошове забезпечення, додаткової винагороди та одноразових видів грошової допомоги військовослужбовця ОСОБА_3 від 24 квітня 2023 року № 1299.
На противагу доказам сторони обвинувачення, сторона захисту надала наступні письмові докази, а саме: 
-копію направлення на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеню придатності до військової служби ОСОБА_3 від 03 березня 2023 року за № 27/982;
-копію виписки № 5473 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого у поліклініку за місцем проживання від 22 травня 2023 року, дата надходження ОСОБА_3 на стаціонарне лікування 17 березня 2023 року, дата виписки: 22 травня 2023 року;
-копію довідки ВЛК від 22 травня 2023 року за № 306, згідно з якою ОСОБА_3 на підставі статті 39 «Б», 61 «Б», 23 «Б», графи ІІ Розклад хвороб потребує відпустки за станом здоров`я 30 календарних днів, травма пов`язана із захистом Батьківщини;
-копію виписки № 3023 із медичної карти стаціонарного хворого від 06 липня 2023 року, дата надходження 27 червня 2023 року, дата виписки 06 липня 2023 року;
-копію довідки ВЛК від 05 липня 2023 року за № 194, згідно з якою ОСОБА_3 обмежено придатний до військової служби. Непридатний до військової служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах, придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах;
-копію супровідного листа від 02 вересня 2023 року за № 2/3802, до якого додається копія витягу з наказу від 31 серпня 2023 року за № 188-РС, згідно з яким старшого сержанта ОСОБА_3 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини), у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І та ІІ групи, якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати службу.
Відносно позиції сторони захисту, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до пункту 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
За приписами пункту 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.
Під наказом розуміється одна з форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або невчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. Наказ завжди має бути конкретним.
У цьому конкретному провадженні висновок ВЛК, медичні виписки, на які посилається сторона захисту, не вказують на законність дій ОСОБА_3 щодо відмови виконати законний наказ, враховуючи, що на час вчинення такого діяння він служив у відповідній структурній частині відповідного військового формування та був придатним до військової служби за станом здоров`я.
Разом із цим, щодо аргументів сторони захисту про недопустимість доказів, суд вважає необхідним зауважити, що відповідно до частини 1 статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Критерії визнання доказів недопустимими обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (частина 4 статті 87, частина 2 статті 89 КПК України) – у випадках, коли такі докази отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (частина 1 статті 89 КПК України) – якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів.
Під час розгляду справи в суді були піддані детальному і глибокому аналізу, у тому числі із наданням і забезпеченням можливості висловитись з приводу їх належності і допустимості в повному об`ємі як стороні обвинувачення, так і стороні захисту, а також витребувано та оглянуто оригінали доказів, копії яких викликали сумніви у сторони захисту щодо їх відповідності оригіналам.
Водночас, окремі неточності чи технічні помилки в процесуальних документах, не можуть бути безумовними підставами для визнання таких доказів недопустимими (постанова Верховного Суду від 24 січня 2023 року у справі № 727/9754/18).
Таким чином, надавши оцінку позиції сторін, оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані відповідно до чинного кримінально-процесуального законодавства.
На підставі викладеного, дослідивши та оцінивши вказані обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність вини  ОСОБА_3 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 402 КК України – непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.
При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд враховує особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення злочину і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги частини 2 статті 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим.
Так,  ОСОБА_3 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, є особою з інвалідністю ІІ групи, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за час проходження військової служби був нагороджений грамотою за відмінне виконання всіх поставлених завдань, високій професіоналізм, зразкову поведінку та з нагоди Дня Збройних Сил України.
Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу  ОСОБА_3 , який на теперішній час є особою з інвалідністю ІІ групи, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що досягнути мети виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо призначивши покарання у виді позбавлення волі із застосуванням статті 75 КК України звільнивши від відбування покарання з іспитовим строком, та покладенням обов`язків.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Вирішення питання про стягнення процесуальний витрат.
Цивільний позов не заявлявся.
Процесуальні витрати відсутні.
Речові докази відсутні.
Арешт на тимчасово вилучене майно не накладався.
Запобіжний захід у вигляді застави залишити до набрання вироком законної сили. 

Керуючись статтями 100, 124, 174, 182, 368, 369-371, 373-376 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 402 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі статті 75 КК України звільнити  ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 частини 1 статті 76 КК України, зокрема, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання.
Цивільний позов не заявлявся.
Процесуальні витрати відсутні.
Речові докази відсутні.
Арешт на тимчасово вилучене майно не накладався.
Запобіжний захід у вигляді застави  ОСОБА_3  залишити до набрання вироком законної сили. 
Після набрання вироком законної сили заставу у розмірі 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень, внесену 28 лютого 2023 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 25 лютого 2023 року (справа № 947/6789/23, номер провадження: 1-кс/947/2456/23) - повернути заставодавцю.
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя:                      ОСОБА_1