ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" травня 2026 р. Справа№ 910/6338/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Гаврилюка О.М.
суддів: Крижного О.М. 
Ткаченка Б.О. 

при секретарі судового засідання : Ніконенко Є.С.
за участю представників сторін:
від позивача: Левченко І.В. (в залі суду);
від відповідача: Вожакіна Т.В. (в залі суду);
від третіх осіб: позивача - Рогозянський В.І. (в залі суду);
відповідача - Стадник Т.Р. (в залі суду);

за апеляційними скаргами Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства «Спецтехноекспорт» та Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель»
на часткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2025, повний текст рішення складено 28.01.2026
у справі № 910/6338/25 (суддя Бойко Р.В.)
за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель»
до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства «Спецтехноекспорт»
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні:
позивача: Міністерства оборони України
відповідача: Компанії «Defence Trade Slovakia s.r.o»
про стягнення суми попередньої оплати у розмірі 1 387 837 823,45 грн, 3% річних у розмірі 19 693 694,82 грн та інфляційних втрат у розмірі 47 605 200,60 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду 

У травні 2025 року Державне підприємство Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства «Спецтехноекспорт» про стягнення заборгованості у розмірі 1 682 478 599,32 грн.
В обґрунтування позовних вимог Державне підприємство Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» стверджує, що ним на виконання своїх зобов`язань за Державним контрактом №22/2-312-EDK-24 на поставку (закупівлю) товарів оборонного призначення від 04.06.2024 було перераховано Дочірньому підприємству Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державному госпрозрахунковому зовнішньоторгівельному підприємству «Спецтехноекспорт» попередню оплату у загальному розмірі 1 472 470 155,90 грн, в той час як відповідач не виконав свої зобов`язання із поставки товару.
У зв`язку з порушенням відповідачем своїх не грошових зобов`язань з поставки товару, Державне підприємство Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» вказує про наявність правових підстав для стягнення із Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства «Спецтехноекспорт» пені у розмірі 150 283 036,53 грн та процентів за користування сплаченими в якості попередньої оплати коштами у розмірі 104 440 006,41 грн, нарахованих за період з 24.10.2024 по 30.01.2025.
Також, як стверджує позивач, за наслідками звернення до відповідача із претензією про повернення суми попередньої оплати, Дочірнім підприємством Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державним госпрозрахунковим зовнішньоторгівельним підприємством «Спецтехноекспорт» було повернуто кошти у розмірі 84 632 332,45 грн, натомість інша частина попередньої оплати - у розмірі 1 387 837 823,45 грн залишилась неповернутою, у зв`язку з чим Державне підприємство Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» просить стягнути їх у судовому порядку.
Частковим рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 у справі № 910/6338/25 позовні вимоги Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства «Спецтехноекспорт» про стягнення суми попередньої оплати у розмірі 1 387 837 823,45 грн, 3% річних у розмірі 19 693 694,82 грн та інфляційних втрат у розмірі 47 605 200,60 грн задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства «Спецтехноекспорт» на користь Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» суму попередньої оплати у розмірі 487 724 178 грн 03 коп., 3% річних у розмірі 18 895 212 грн 79 коп. та інфляційні втрати у розмірі 47 605 200 грн 60 коп. Закрито провадження в частині вимоги Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» про стягнення з Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства «Спецтехноекспорт» суми попередньої оплати у розмірі 900 113 645, 42 грн. В частині позовних вимог Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» про стягнення з Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства «Спецтехноекспорт» 3% річних у розмірі 798 482,03 грн відмовлено. Відкладено вирішення питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті в частині позовних вимог Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства «Спецтехноекспорт» про стягнення пені у розмірі 150 283 036,53 грн та процентів за користування коштами попередньої оплати у розмірі 104 440 006,41 грн. Заяву Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства «Спецтехноекспорт» про відстрочення виконання рішення суду задоволено частково. Відстрочено виконання даного рішення (часткового) Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 у справі №910/6338/25 про стягнення з Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства «Спецтехноекспорт» на користь Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» суми попередньої оплати у розмірі 487 724 178,03 грн, 3% річних у розмірі 18 895 212,79 грн та інфляційних втрат у розмірі 47 605 200,60 грн на шість місяців, тобто до 16.06.2026.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства «Спецтехноекспорт» та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із частковим рішенням, Дочірнє підприємство Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства «Спецтехноекспорт» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт» строк на апеляційне оскарження рішення (часткове) Господарського суду міста Києва від 16 грудня 2025 року у справі № 910/6338/25 у частині присуджених місцевим господарським судом сум - 3% річних та інфляційних. Відкрити апеляційне провадження у справі № 910/6338/25 за апеляційною скаргою ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт» на рішення (часткове) Господарського суду міста Києва від 16 грудня 2025 року у справі № 910/6338/25 у частині присуджених місцевим господарським судом та оскаржуваних Відповідачем сум (3% річних та інфляційних втрат). Розгляд справи здійснювати в закритому судовому засіданні. Скасувати рішення (часткове) Господарського суду міста Києва від 16 грудня 2025 року у справі № 910/6338/25 у частині задоволених позовних вимог щодо стягнення 3% річних у розмірі 18 895 212,79 грн та інфляційних втрат у розмірі 47 605 200,60 грн, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних заяв у частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат повністю. Витрати по сплаті судового збору за подання цієї апеляційної скарги покласти на позивача - Державне підприємство Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель».
Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.
Скаржник вказує на те, що він наголошував Господарському суду міста Києва на відсутності правових підстав щодо задоволення позовних вимог у частині заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат у силу закону, а саме у силу пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.
Скаржник зазначає про те, що Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у своїй постанові від 03 грудня 2021 року у справі № 910/14180/18 навів правовий висновок згідно з яким договір купівлі-продажу (поставки), який містить обов`язок продавця щодо попередньої оплати, є різновидом комерційного кредиту, що передбачений статтею 1057 Цивільного кодексу України. У даному випадку покупець здійснює кредитування продавця, а попередня оплата фактично є сумою кредиту (позики). Тобто попередня оплата за Державним контрактом, яка була здійснена Позивачем та на яку Позивач нараховує проценти за користування коштами, а також 3% річних та інфляційні втрати - є нічим іншим як кредитом (позикою) та Позивач щодо такої суми попередньої оплати набув статусу кредитодавця (позикодавця), а Відповідач відповідно статусу - позичальника. Такий правовий висновок є усталеним та прослідковується у низці інших постановах Верховного Суду. Крім того, наведений висновок безпосередньо визнається самим Позивачем, який у своїй відповіді на відзив зазначив, що: «Отже, передбачені статтею 536 та частиною третьої статті 693 ЦК України проценти мають зовсім іншу правову природу, ніж неустойка (пеня, штраф), виступають способом захисту прав та інтересів покупця який, здійснивши оплату продукції на умовах попередньої її оплати набув також статусу кредитора за договором по відношенню до продавця до моменту передання йому такої продукції.» (абзац перший сторінки 10).
На думку скаржника, усталені правові висновки Верховного Суду щодо правової природи попередньої оплати за договором поставки (договором купівлі-продажу), а також щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у своїй сукупності свідчать про відсутність будь-яких правових підстав для нарахування позивачем та стягнення Господарським судом міста Києва 3% річних та інфляційних втрат за Державним контрактом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із частковим рішенням, Державне підприємство Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження; розгляд справи здійснювати в закритому судовому засіданні; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 у справі № 910/6338/25 в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство «Спецтехноекспорт» про стягнення 3% річних в повному обсязі. Стягнути з Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство «Спецтехноекспорт» на користь Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 14 372,68 грн.
Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.
Скаржник не погоджується із рішенням суду щодо відмови у стягненні 3% річних у сумі 798 482,03 грн, оскільки ухвалюючи рішення, суд першої інстанції враховував визнану сторонами дату отримання відповідачем вимоги позивача про повернення суми попередньої оплати (13.02.2025). Однак посилаючись на п. 2.10 Контракту, суд прийшов до висновку, що відповідач повинен був повернути суму попередньої оплати за товар позивачу до 27.02.2025 включно, а отже 3% річних повинні розраховуватися з 28.02.2025.
На думку скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо застосування до спірних правовідносин положення п. 2.10 Контракту, оскільки зазначений пункт Контракту регулює виключно випадок відмови виконавця від поставки товару. Водночас у спірних правовідносинах підставою для направлення замовником вимоги про повернення попередньої оплати стала не відмова виконавця від поставки, а порушення виконавцем строків поставки товару, визначених Контрактом. Отже, фактичні обставини справи не підпадають під дію вказаного пункту Контракту, а тому його застосування судом є безпідставним.
Скаржник зазначає, що Державний контракт не встановлює спеціального строку повернення попередньої оплати у випадку порушення строків поставки. Відтак до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні норми цивільного законодавства. Замовник у своїй вимозі про повернення попередньої оплати від 12.02.2025 встановив виконавцю строк для повернення коштів - п`ять робочих днів з моменту її отримання, що є розумним, добросовісним та достатнім строком для виконання грошового зобов`язання. Вимога була отримана виконавцем 13.02.2025, отже строк для повернення коштів сплив 20.02.2025, а прострочення виконання грошового зобов`язання настало з 21.02.2025. Саме з цього моменту у виконавця виникло прострочення виконання грошового зобов`язання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, зокрема нарахування 3% річних.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги відповідача, позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що висновки щодо незастосовності пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, зокрема, у зв`язку з простроченням виконання (невиконання, часткового виконання) грошового зобов`язання щодо повернення авансу та щодо повернення коштів, сплачених на виконання попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу квартири (тобто у правовідносинах, що не пов`язані з наданням кредиту чи позики), сформулював Верховний Суд у постановах від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22 та від 21.01.2025 у справі № 751/3052/23, відповідно. Оскільки спірні правовідносини у справі №910/6338/25 виникли з договору поставки, відповідач не звільняється від передбаченої статтею 625 ЦК України відповідальності, про яку йдеться у пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України , у період дії в Україні воєнного стану.
Позивач зазначає про те, що Верховний Суд неодноразово наголошував (зокрема, у постанові від 11.02.2026 у справі №751/9914/24), що зазначеною нормою законодавства захищаються права саме позичальників у кредитних (позикових) правовідносинах (тобто у правовідносинах, які виникли на підставі договорів про надання позичальнику кредиту (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем).
Також позивач вказує на те, що оскільки спірні правовідносини у справі №910/6338/25 виникли з договору поставки, відповідач не звільняється від передбаченої статтею 625 ЦК України відповідальності, про яку йдеться у пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного стану.

Відзиву на апеляційну скаргу позивача учасниками справи не надано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/6338/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Крижний О.М., Ткаченко Б.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства «Спецтехноекспорт» на часткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 у справі № 910/6338/25 - залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду:
- докази сплати (доплати) судового збору у розмірі 1 197 007,44 грн;
Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 було доставлено відповідачу через систему «Електронний суд» в його особистий кабінет 24.02.2026.
Відповідно до протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду від 18.02.2026, апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Крижний О.М., Ткаченко Б.О.
20.02.2026 від позивача до суду надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи платіжної інструкції № 1219 від 18.02.2026 у розмірі 17 965,85, що свідчить про сплату судового збору.
В апеляційній скарзі позивач просив розгляд справи здійснювати в закритому судовому засіданні у зв`язку із тим, що відкритий судовий розгляд цієї справи може мати наслідком завдання значної шкоди інтересам національної безпеки та оборони України внаслідок відображення службової інформації з обмеженим доступом в оприлюдненому судовому рішенні.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» на часткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 у справі № 910/6338/25. Ухвалено проводити розгляд апеляційної скарги Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» на часткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 у справі № 910/6338/25 у закритому судовому засіданні. Призначено справу № 910/6338/25 до розгляду у судовому засіданні 07.04.2026
04.03.2026 від відповідача до суду надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги до якого додано платіжну інструкцію № 766 від 02.03.2026 на суму 1 1 197 007,44 грн, що свідчить про сплату судового збору.
Також в апеляційній скарзі відповідач просив розгляд справи здійснювати в закритому судовому засіданні, у зв`язку із тим, що обставини наявної справи стосуються інформації, у тому числі, але не виключно, щодо найменувань іноземних компанії, що здійснюють постачання товарів оборонного призначення на користь Збройних Сил України та інший військових формувань Сил безпеки і оборони України, номенклатури та обсягу товарів оборонного призначення, що постачаються за Державним контрактом, яка в умовах триваючої повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України є чутливою для публічного розголошення. Оскільки може бути проаналізована та використана ворогом.
Оскільки в провадженні Північного апеляційного господарського суду знаходиться апеляційна скарга Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» на часткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 у справі № 910/6338/25, апеляційна скарга Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства «Спецтехноекспорт» підлягає прийняттю до спільного розгляду з вищевказаною скаргою.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства «Спецтехноекспорт» на часткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 у справі № 910/6338/25. Об`єднано апеляційні скарги Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» та Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства «Спецтехноекспорт» до спільного розгляду в закритому режимі. Призначено справу № 910/6338/25 до розгляду у судовому 07.04.2026.
У судовому засіданні 07.04.2026 оголошено перерву до 12.05.2026 (закритий режим).
Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення сигналу повітряної тривоги, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/6338/25 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників у судове засідання та правова позиція 

Представник позивача та третьої особи позивача у судовому засіданні 12.05.2026 заперечили проти доводів апеляційної скарги відповідача, просили задовольнити вимоги апеляційної скарги Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель», скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 у справі № 910/6338/25 в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство «Спецтехноекспорт» про стягнення 3% річних в повному обсязі.
Представник відповідача та третьої особи відповідача у судовому засіданні 12.05.2026 просили скасувати рішення (часткове) Господарського суду міста Києва від 16 грудня 2025 року у справі № 910/6338/25 у частині задоволених позовних вимог щодо стягнення 3% річних у розмірі 18 895 212,79 грн та інфляційних втрат у розмірі 47 605 200,60 грн, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних заяв у частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат повністю.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, 04.06.2024 між позивачем та відповідачем укладено Державний контракт №22/2-312-EDK-24 на поставку (закупівлю) товарів оборонного призначення (надалі - Контракт), відповідно до п.1.1 якого відповідач, за договором виконавець, зобов`язався поставити позивачу, за договором замовнику, з дотриманням вимог законодавства України, умов і вимог цього Контракту товари оборонного призначення, найменування, технічні характеристики, кількість, вартість (ціна) та строки поставки яких зазначені у цьому Контракті та в Специфікації товарів оборонного призначення (Додаток 1 до Контракту), для подальшого використання Збройними Силами України, а позивач зобов`язався прийняти та оплатити товар в строки і на умовах, визначених цим Контрактом.
Підставою для укладання цього Контракту є комерційні пропозиції відповідача (листи виконавця №31.61/1426/2707-24 від 22.03.2024, №31.61/1429/4121-24 від 03.05.2024), результати розгляду засідання колегіального органу Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель», відповідального за організацію та проведення оборонних закупівель (Протокол №36 від 15.05.2024), Лист ДВТП №220/11/3030 від 17.05.2024 та запит на постачання товарів, робіт і послуг оборонного призначення, закупівля яких здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою КПКВК 2101150 для закупівлі позивачем на 2024 рік (від 26.01.2024 №220/11/58/дск) та змінами до нього (п. 1.2 Контракту).
У пункті 1.5 Контракту відповідач гарантував, що товар, який є предметом цього Контракту, на момент його передачі позивачу та підписання сторонами Акта приймання-передачі товару за Контрактом згідно з пунктом 2.6 цього Контракту належить йому на праві власності, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними або юридичними особами, державними органами і державою (включаючи сплату обов`язкових платежів, зборів, податків, мита тощо), а також не є предметом будь-якого іншого обтяження чи обмеження. У випадку порушення гарантії, наведеної в абзаці 1 цього пункту Контракту, відповідач несе відповідальність перед третіми особами, які заявили претензії, позови, щодо прав на такий товар, і зобов`язаний відшкодувати позивачу всі документально підтверджені витрати, викликані порушенням прав третіх осіб.
Згідно п. 2.1 Контракту вартість (ціна) товару за цим Контрактом на момент його підписання зафіксована сторонами в Специфікації на підставі складу вартості (ціни), сформованої відповідачем з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2022 №1275 «Деякі питання здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану» (зі змінами). Відповідач підтверджує, що під час розрахунку вартості (ціни) товару за цим Контрактом враховані всі податки та збори, інші витрати відповідача, пов`язані з виконанням цього Контракту. Відповідач несе відповідальність за формування комерційної пропозиції на постачання товару за цим Контрактом, повноту та достовірність зазначених даних, у тому числі в частині розрахунку вартості (ціни) товару. Позивач не несе відповідальності за формування комерційної пропозиції на постачання товару за цим Контрактом, повноту та достовірність зазначених у ній даних. Сторони визнають та підтверджують, що при визначенні вартості (ціни) товару за цим Контрактом рівень прибутку відповідача в складі вартості (ціни) товару визначено у розмірі 3 відсотків закупівельної вартості (ціни) такого товару відповідно до умов зовнішньоекономічного договору (контракту).
У пункті 2.2 Контракту (в редакції Додаткової угоди №2 від 09.12.2024) вказано, що загальна вартість (ціна) товару за цим Контрактом становить 1 518 010 470,00,00 грн. Сторони визнають та підтверджують, що згідно з підпунктом 4 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України операції з постачання товару за цим Контрактом звільняються від оподаткування податком на додану вартість. Обсяг фінансування та бюджетні зобов`язання за загальним фондом (КПКВК 2101150/11) у 2024 році складає 1 387 837 823,45 грн. Решта обсягу фінансування та бюджетних зобов`язань визначаються шляхом укладання додаткової угоди до цього Контракту у встановленому законодавством та цим Контрактом порядку.
Вартість (ціна) Контракту не може бути збільшена щодо зобов`язань у частині прострочення строків постачання товару з вини відповідача (п. 2.4 Контракту).
Пунктом 2.6 Контракту передбачено, що розрахунки за цим Контрактом проводяться шляхом оплати позивачем поставленого товару протягом 15 банківських днів після надання відповідачем позивачу належним чином оформленого рахунку на оплату, до якого додаються підписаний сторонами Акт приймання-передачі товару за Контрактом, видаткову накладну, Сертифікат якості (відповідності) товару (партії товару) з обов`язковим зазначенням дати виготовлення товару та Сертифікат (декларація) походження товару (за умови наявності (надходження) бюджетних коштів на рахунок замовника).
За умовами пункту 2.9 Контракту відповідно до вимог абзаців 4, 5 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1070 «Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» за рішенням головного розпорядника бюджетних коштів розрахунки за товари здійснюються шляхом проведення попередньої оплати у розмірі до 97% відсотків від вартості (ціни) товару за Контрактом на строк не більше як на 60 днів з дати перерахування першої частини коштів на рахунок відповідача у такому порядку:
- перша частина у розмірі до 30 відсотків від вартості товару за Контрактом здійснюється позивачем на підставі рахунку, наданого відповідачем після надання позивачу дозволу уповноваженого органу з експортного контролю країни, в якій розміщується постачальник товару на здійснення міжнародної передачі товарів від уповноважених органів;
- кожна наступна частина попередньої оплати у розмірі до 67 відсотків вартості (ціни) товару (партії), підготовленого до відвантаження, на підставі письмового повідомлення від відповідача про готовність цього товару (партії) до відвантаження.
3 відсотки від вартості товару, оплачується на підставі підписаного сторонами Акту приймання-передачі товару, за умови виконання Державного Контракту.
Позивач письмово поінформує відповідача щодо рішення розпорядника бюджетних коштів стосовно можливості та порядку попередньої оплати за цим Контрактом протягом 2 робочих днів з дати отримання рішення головного розпорядника бюджетних коштів.
У разі проведення попередньої оплати товар поставляється не пізніше строку поставки товару, зазначеного у Специфікації.
Попередня оплата здійснюється протягом 15 робочих днів з дня прийняття головним розпорядником бюджетних коштів рішення щодо здійснення попередньої оплати за умови наявності (надходження) бюджетних асигнувань (коштів) на рахунку позивача на підставі рахунку на оплату, наданого відповідачем, шляхом перерахування коштів на рахунок, відкритий на ім`я відповідача в органі державної казначейської служби, з подальшим використанням зазначених коштів відповідачем виключно на цілі, визначені цим Контрактом, з наданням відповідних підтвердних документів.
Відповідно п. 2.10 Контракту у разі перевищення суми перерахованої попередньої оплати над вартістю (ціною) товару, скоригованою відповідно до пункту 2.5 цього Контракту, відповідач у строк до 3 банківських днів на підставі вимоги позивача (направлення листа, або укладення відповідної додаткової угоди тощо) зобов`язаний повернути позивачу відповідну різницю коштів. У разі відмови від поставки товару виконавець у строк до 10 банківських днів з моменту вимоги позивача про повернення отриманої попередньої оплати забезпечує її повернення позивачу.
У пункті 3.1 Контракту сторонами погоджено, що поставка відповідачем та приймання позивачем товару за Контрактом здійснюється відповідно до комплекту документації, що поставляється разом з товаром, у місці поставки на підставі товаросупровідних документів та видаткової накладної з оформленням сторонами Акта приймання-передачі товару за Контрактом. Товар поставляється відповідачем відповідно до умов DDP Україна, місце знаходження отримувача, визначеного державним замовником, згідно з міжнародними правилами тлумачення комерційних термінів «Інкотермс» у редакції 2020 року. Точне місце поставки буде повідомлено позивачем відповідачу не менше ніж за 3 робочих дні до планової дати поставки.
Датою виконання відповідачем зобов`язань щодо поставки партії товару є дата підписання сторонами Акта приймання-передачі партії товару за Контрактом (п. 3.3 Контракту).
У пункті 4.1 Контракту вказано, що відповідач зобов`язаний поставити товар згідно з умовами цього Контракту не пізніше строку, визначеному в Специфікації.
В обґрунтованих випадках сторони мають право коригувати строк поставки і приймання товару не пізніше ніж за 5 календарних днів до закінчення строку дії Контракту шляхом внесення змін до цього Контракту на підставі письмового звернення відповідача, яке відповідач повинен надати не пізніше ніж за 5 днів до дати поставки товару з обґрунтуванням та наданням документального підтвердження настання такого випадку відповідно вимог розділу 7 цього Контракту (п. 4.2 Контракту).
У пункті 7.2 Контракту сторонами погоджено види порушень та санкції за них, зокрема:
1) у разі порушення строків поставки товару з відповідача стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків вказаної вартості;
4) у разі порушення відповідачем зобов`язань щодо строків поставки товару, за умови здійснення позивачем попередньої оплати, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача проценти за користування коштами попередньої оплати (в частині вартості простроченого товару) у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, від дня порушення строку поставки товару до дня виконання відповідачем обов`язку щодо поставки товару, визначеного згідно з абзацом першим пункту 3.3 цього Контракту.
Відповідно до положень статті 259 ЦК України сторони дійшли згоди, щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в 3 роки (п. 7.4 Контракту).
Згідно п. 7.7 Контракту сторона не несе відповідальності за порушення Контракту, якщо воно сталося не з її вини (умислу чи необережності). Сторона не несе відповідальності за порушення Контракту, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання цього Контракту.
У пункті 7.8 Контракту зазначено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Контрактом, якщо це невиконання або неналежне виконання сталося внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).
Як зазначено у пункті 7.9 Контракту, під обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами) розуміються надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами Контракту, обов`язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.
Дія таких обставин може бути викликана:
- винятковими погодними умовами і стихійним лихом (епідемія, сильнии шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо);
- непередбаченими обставинами, що відбуваються незалежно від волі і бажання заявника (пожежі, повені, землетрусу, інших стихійних лих, страйків, блокад, ембарго, інших міжнародних санкцій, валютних обмежень, захворювань, епідемії, карантину, рішень державних організацій і інших обставин);
- умовами, регламентованими відповідними рішеннями та актами державних органів влади, закриттям морських проток, ембарго, забороною (обмеження) експорту/імпорту тощо
Вищезазначений перелік обставин не є вичерпним.
Не вважаються форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) фінансова та економічна криза, дефолт, зростання офіційного комерційного курсів іноземної валюти до національної валюти, недодержання/порушення своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів тощо.
Згідно п. 7.10 Контракту у разі виникнення та у максимально короткий час (не пізніше 5 календарних днів) після виникнення причин, що призвели до форс-мажорних обставин, постраждала сторона повинна у письмовому вигляді з детальним описом ситуації проінформувати іншу сторону про такі обставини або причини, якщо в силу дії таких причин постраждала сторона частково або повністю неспроможна виконувати свої обов`язки і зобов`язання за Контрактом. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є сертифікат, який видається Торгово-промисловою палатою України. У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) вона позбавляється права посилатися на ці обставини та не звільняється від відповідальності, передбаченої розділом 7 цього Контракту, навіть при наявності відповідного сертифікату, який видається Торгово-промисловою палатою України.
У разі коли строк дії форс-мажорних обставин продовжується більше ніж 60 календарних днів, кожна зі сторін в установленому порядку має право розірвати цей Контракт (п. 7.11 Контракту).
У пункті 7.12 Контракту сторони домовились, що продовження строку (терміну) виконання зобов`язань постачання товару можливе у випадку настання істотної зміни обставин, які впливають на можливість виконання своїх обов`язків за Контрактом у разі, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали б цей Контракт, або уклали б його на інших умовах. У разі зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні Контракту він може бути змінений або розірваний за згодою сторін. Доказом виникнення істотної зміни обставин, які впливають на можливість виконання своїх обов`язків за Контрактом є документ (висновок) про істотну зміну обставин, що видається Торгово-промисловою палатою України. Сторона, що не може виконувати зобов`язання за Контрактом унаслідок виникнення істотної зміни обставин, повинна у максимально короткий час (не пізніше 5 календарних днів) з моменту їх виникнення повідомити про це в письмовій формі іншу сторону. У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про настання істотної зміни обставин вона позбавляється права посилатися на ці обставини, навіть при наявності відповідного висновку про істотну зміну обставин, що видається Торгово-промисловою палатою України.
Також у пунктах 9.1, 9.2, 9.3 Контракту сторони дійшли згоди, що протягом строку дії цього Контракту та 3 роки після припинення його дії кожна сторона розглядає і захищає як конфіденційну всю інформацію, отриману в процесі виконання цього Контракту, а також зміст цього Контракту. Кожна зі сторін зобов`язується використовувати конфіденційну інформацію виключно в цілях виконання своїх зобов`язань за цим Контрактом і вживатиме всі необхідні дії, що запобігатимуть розголошенню або протиправному використанню конфіденційної інформації. Сторони зобов`язуються не передавати або іншим чином не розголошувати відомості, які стали їм відомі про іншу сторону, будь-яким третім особам без прямо вираженої вказівки сторони, що надала ці відомості в інтересах виконання цього Контракту, або інших підстав, передбачених законодавством України. Сторони повинні забезпечити недоступність для третіх осіб конфіденційної інформації, отриманої в ході виконання цього Контракту.
Відповідно п. 11.1 Контракту (в редакції Додаткової угоди №2 від 09.12.2024) останній набирає чинності з дати підписання додаткової угоди про взяття бюджетних зобов`язань та діє до 30 січня 2025 року, а в частині виконання гарантійних зобов`язань - до повного виконання. Додаткова угода щодо взяття бюджетних зобов`язань укладається сторонами за умови отримання іноземним постачальником товару дозволу уповноважених органів з експортного контролю країни, в якій розміщується постачальник товару, що є предметом даного Контракту, або іншого документа, що підтверджує отримання вказаного дозволу від уповноважених органів. Відповідач надає позивачу завірену копію зазначених дозволів або інший документ, що підтверджує його отримання.
У пункті 12.1 Контракту визначено наступні умовами припинення (розірвання) Контракту:
- взаємна домовленість сторін (у разі, якщо відпала потреба у державного замовника у товарі);
- скасування переліку та обсягів товарів, робіт і послуг, на підставі укладено Контракт;
- продовження строку дії обставин непереборної сили більш як 60 календарних днів;
- закінчення строку дії цього Контракту;
- рішення суду, що набрало законної сили;
- в односторонньому порядку замовником у разі істотного порушення умов Контракту відповідачем, що створює реальну загрозу безперебійному забезпеченню потреб Збройних Сил України в умовах стримування збройної агресії Російської Федерації проти України, зокрема але не виключно - у разі порушення відповідачем строків поставки товару більше ніж на 31 календарний день;
- документальне підтвердження неотримання постачальником дозволу (відмова у наданні дозволу або його скасування) уповноваженого органу з експортного контролю країни походження товару або країни, в якій він розміщується, на здійснення передачі товарів військового призначення що є предметом Контракту та/або транзитних ліцензій для товару від уповноважених державних органів, без застосування штрафних санкцій;
- документальне підтвердження неотримання дозволу (відмова у наданні дозволу або його скасування) Державної служби експортного контролю України, на здійснення передачі товарів військового призначення що є предметом Контракту, без застосування штрафних санкцій;
- інші умови, визначені законодавством.
Пропозиція (повідомлення) сторони, яка ініціює припинення (розірвання) Контракту направляється іншій стороні в письмовій формі не пізніше, ніж за 7 календарних днів до запланованої дати його припинення (розірвання), з наданням всієї необхідної документації для припинення взаємовідносин за цим Контрактом та здійснення взаєморозрахунків (п. 12.2 Контракту).
У пункті 13.2 Контракту сторони зобов`язались утримуватись від дій, які можуть спричинити збитки та зіпсувати ділову репутацію кожної із сторін.
У Специфікації товарів оборонного призначення (Додаток 1 до Контракту) від 04.06.2024 сторонами було погоджено обов`язок Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства «Спецтехноекспорт» передати протягом Т0+60 календарних днів Державному підприємству Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» 9 000 шт. 125 мм пострілів ОФ (код УКТ ЗЕД 9306 90 10 00) за ціною 168 667,83 грн/шт. загальною вартістю 1 518 010 470,00 грн. Т0 - дата здійснення авансового платежу згідно з абзацом 2 пункту 2.9 Контракту.
Державним підприємством Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» в якості передплати за товар було перераховано на користь Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства «Спецтехноекспорт» кошти у загальному розмірі 1 472 470 155,90 грн, а саме: згідно платіжної інструкції №963 від 11.07.2024 кошти у розмірі 455 403 141,00 грн, згідно платіжної інструкції №964 від 11.07.2024 кошти у розмірі 1 017 067 014,90 грн.
Листом вих. №11/2-11437 від 11.09.2024 Державне підприємство Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» звернулось до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства «Спецтехноекспорт» із претензією, в якій, посилаючись на невиконання відповідачем зобов`язань з поставки товару, просило сплатити штрафні санкції за порушення не грошових зобов`язань.
Листом вих. №24/3-2923 від 12.02.2025 Державне підприємство Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» звернулось до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства «Спецтехноекспорт» із вимогою, в якій, посилаючись на не поставку відповідачем 9 000 одиниць товару, просило протягом 5 робочих днів з моменту отримання даного повідомлення повернути суму попередньої оплати у розмірі 1 387 837 823,45 грн (з урахуванням часткового повернення відповідачем коштів 11.11.2024 у розмірі 84 632 332,45 грн).
Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача про порушення відповідачем своїх зобов`язань за Контрактом з поставки товару, за який було сплачено попередню оплату, у зв`язку з чим Державне підприємство Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» стверджує про наявність правових підстав для стягнення Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства «Спецтехноекспорт» (з урахуванням прийнятого судом збільшення розміру позовних вимог) суми попередньої оплати (боргу) у розмірі 1 387 837 823,45 грн, нарахованих за порушення зобов`язання із повернення суми попередньої оплати 3% річних у розмірі 19 693 694,82 грн та інфляційних втрат у розмірі 47 605 200,60 грн, також нарахованих за порушення не грошового зобов`язання з поставки товару пені у розмірі 150 283 036,53 грн та процентів за користування коштами попередньої оплати у розмірі 104 440 006,41 грн.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване часткове рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст.202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду, що укладений між позивачем та відповідачем Контракт є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст.ст. 165, 173, 174, 175, 265 ГК України (який був чинним протягом строку дії Контракту), ст.ст. 11, 202, 655, 662, 692, ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 ст. 662 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
У пункті 4.1 Контракту вказано, що відповідач зобов`язався поставити товар згідно з умовами цього Контракту не пізніше строку, визначеному в Специфікації.
Специфікацією визначено, що відповідач зобов`язаний поставити 9 000 шт. 125 мм пострілів ОФ (код УКТ ЗЕД 9306 90 10 00) за ціною 168 667,83 грн/шт. загальною вартістю 1 518 010 470,00 грн протягом Т0+60 календарних днів, де Т0 - дата здійснення авансового платежу згідно з абзацом 2 пункту 2.9 Контракту.
Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильним висновок господарського суду першої інстанції про те, що оскільки позивачем здійснено авансовий платіж 11.07.2024 відповідач зобов`язаний був поставити товар до 09.09.2024, включно.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач стверджує та не заперечується відповідачем, спірний товар ні у визначений Контрактом строк, ні станом на дату звернення Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» до суду із даним позовом, не був поставлений (навіть частково).
Згідно із ч. 2 ст. 693 ЦК України встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
З огляду на те, що з моменту правомірної відмови позивача від поставки товару шляхом повідомлення про це відповідача, негрошове зобов`язання продавця (з поставки товару) припиняється та у останнього виникає грошове зобов`язання перед позивачем (з повернення суми попередньої оплати), невиконання якого має своїм наслідком застосування передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України міри відповідальності.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що використання у приписах ч. 2 ст. 693 ЦК України сполучника «або» свідчить про те, що з ряду перелічуваних в цій нормі прав покупця, можлива реалізація тільки одного права - або вимагати передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (аналогічне тлумачення значення/використання слова «або» викладене у Тлумачному словнику української мови), тобто у постачальника не може існувати обов`язок і повернути суму попередньої оплати і поставити товар.
З огляду на викладене, господарським судом першої інстанції правильно виснувало про те, що лист позивача за вих. №11/2-11437 від 11.09.2024 не оцінюється як вимога про повернення суми попередньої оплати, оскільки в даному листі позивач просив сплатити штрафні санкції за порушення зобов`язання з поставки товару, крім того, у листі містилося лише попередження про необхідність повернення суми попередньої оплати у разі не поставки спірного товару, проте не висувалась вимога про повернення суми попередньої оплати.
Водночас, позивачем реалізовано право вимагати повернення суми попередньої оплати відповідно до листа за вих. №24/3-2923 від 12.02.2025, який був направлений відповідачу засобами поштового зв`язку 21.03.2025, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 21.03.2025, накладною відділення поштового зв`язку № 0103285099157 та фіскальним чеком відділення поштового зв`язку від 21.03.2025.
Позивачем та відповідачем визнається отримання відповідачем листа вих. № 24/3-2923 від 12.02.2025 на наступний день від дати його складення - 13.02.2025, у зв`язку із чим, саме з направленням листа вих. №24/3-2923 від 12.02.2025 у відповідача виник обов`язок з повернення суми попередньої оплати, одержаної за Контрактом.
Як зазначалось, позивачем в якості передплати за товар було перераховано на користь відповідача кошти у загальному розмірі 1 472 470 155,90 грн.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що у разі не передання продавцем товару, за який сплачено суму попередньої оплати, у встановлений строк продавець на вимогу покупця зобов`язаний повернути суму попередньої оплати незалежно від причин порушення строку поставки чи наявності вини продавця у порушенні строку поставки, адже продавець не може утримувати чи набути у власність належні покупцю кошти без передання товару на виконання договору купівлі-продажу, тобто до моменту передання покупцю товару у останнього наявне безумовне право вимагати повернення коштів, сплачених в якості попередньої оплати за товар, що не був своєчасно переданий покупцю, в незалежності від підстав порушення строку поставки.
Водночас, для вирішення питання про наявність у відповідача обов`язку з повернення попередньої оплати відсутня необхідність встановлення причин та вини продавця щодо не поставки товару у визначений Контрактом строк.
Так, відповідно п. 2.10 Контракту у разі відмови від поставки товару виконавець у строк до 10 банківських днів з моменту вимоги замовника про повернення отриманої попередньої оплати забезпечує її повернення замовнику.
Визначення поняття «банківський день» наявне у п.п. 6 п. 4 Положення про порядок здійснення банками операцій за акредитивами, затвердженого постановою Правління Національного банку України №514 від 03.12.2003, згідного якого це робочий день банку в тому місці, у якому повинна виконуватися дія, передбачена Уніфікованими правилами та звичаями для документарних акредитивів або іншими міжнародними документами, затвердженими Міжнародною торговельною палатою.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що враховуючи визнану сторонами дату отримання відповідачем вимоги позивача про повернення суми попередньої оплати (13.02.2025), погодження сторонами строку повернення попередньої оплати у банківських днях та приписи ст. 253 Цивільного кодексу України, відповідач повинен був повернути суму попередньої оплати за товар позивачу до 27.02.2025 включно.
Доводи позивача про те, що у даному випадку не підлягає застосуванню п. 2.10 Контракту, оцінюється колегією критично, оскільки даний пункт також регулює відносини у випадку вимоги замовника про повернення отриманої попередньої оплати, при цьому, не поставка товару у визначений строк, також може розцінюватись як відмова поставки товару виконавцем, у зв`язку із чим, доводи позивача в цій частині, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем повернуто позивачу частину отриманої попередньої оплати у розмірі 84 632 332,45 грн згідно із платіжною інструкцією № 4355 від 11.11.2024, тобто до звернення позивача до суду із даним позовом, а також, після звернення позивача до суду із даним позовом, а саме 20.05.2025, відповідачем повернуто позивачу кошти у загальному розмірі 900 113 645,42 грн, а саме:
- згідно із платіжною інструкцією № 1738 від 16.06.2025 - кошти у розмірі 11 920 632,39 грн;
- згідно із платіжною інструкцією № 1942 від 30.06.2025 - кошти у розмірі 87 805 006,72 грн;
- згідно із платіжною інструкцією №2051 від 04.07.2025 - кошти у розмірі 195 839 063,90 грн;
- згідно із платіжною інструкцією №2116 від 09.07.2025 - кошти у розмірі 194 920 006,88 грн;
- згідно із платіжною інструкцією №2136 від 10.07.2025 - кошти у розмірі 97 659 798,44 грн;
- згідно із платіжною інструкцією №2137 від 11.07.2025 - кошти у розмірі 97 340 126,44 грн;
- згідно із платіжною інструкцією №2197 від 16.07.2025 - кошти у розмірі 96 760 720,92 грн;
- згідно із платіжною інструкцією №2237 від 17.07.2025 - кошти у розмірі 48 169 371,41 грн;
- згідно із платіжною інструкцією №2844 від 27.08.2025 - кошти у розмірі 69 698 918,32 грн.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Оскільки сума боргу у розмірі 900 113 645,42 грн сплачена відповідачем після звернення позивача з даним позовом до суду, то провадження у цій частині закрито господарським судом першої інстанції правомірно, так як вказаний предмет спору припинив своє існування в процесі розгляду справи.
Водночас, доказів сплати боргу у розмірі 487 724 178,03 грн (1 472 470 155,90 грн загальної суми попередньої оплати - 84 632 332,45 грн - 900 113 645,42 грн) матеріали справи не містять, не надано таких доказів відповідачем ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду про порушення відповідачем грошового зобов`язання свого грошового зобов`язання з повернення позивачу попередньої оплати за товар, що не був поставлений, внаслідок чого у нього виник борг перед позивачем у розмірі 487 724 178,03 грн.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позовна вимога про стягнення суми основного боргу підлягає частковому задоволенню, у зв`язку із чим, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума боргу у розмірі 487 724 178,03 грн, а провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 900 113 645,42 грн підлягає закриттю.
Також у зв`язку із порушенням відповідачем грошових зобов`язань з повернення попередньої оплати, позивачем нараховані до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 19 693 694,82 грн та інфляційних втрат у розмірі 47 605 200,60 грн, нарахованих за період з 21.02.2025 по 09.10.2025.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні втрати і 3 % річних за порушення грошового зобов`язання, передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, та не вимагають встановлення наявності чи відсутності вини боржника за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (постанови Верховного Суду від 06.02.2025 у справі № 910/5602/24, від 06.02.2025 у справі № 910/5602/24).
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що для вирішення вимог позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за порушення відповідачем грошового зобов`язання з повернення суми попередньої оплати, суду не потрібно встановлювати наявність/відсутність вини відповідача у такому порушенні.
Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів апеляційної інстанції, з урахуванням правильної дати початку прострочення зобов`язання з повернення суми попередньої оплати, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що арифметично правильними, та такими, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача є суми інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 47 605 200,60 грн та 18 895 212,79 грн, відповідно.
Доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі про те, що попередня оплата за Державним контрактом, яка була здійснена позивачем та на яку позивач нараховує проценти за користування коштами, а також 3% річних та інфляційні втрати - є нічим іншим як кредитом (позикою) та позивач щодо такої суми попередньої оплати набув статусу кредитодавця (позикодавця), а відповідач відповідно статусу - позичальника, є безпідставними, оскільки за договором позики (ст. 1046 ЦК України) або кредиту гроші передаються у власність з єдиною метою - їх повернення та отримання прибутку у вигляді відсотків, водночас метою Контракту у даній справі є передача товару у власність покупця, тобто, покупець за Контрактом є замовником товарів, а не «кредитодавцем» у розумінні Закону України «Про фінансові послуги», а відповідач є постачальником, а не «позичальником».
Також колегія суддів апеляційної інстанції вказує на те, що попередня оплата за Контрактом є елементом розрахунків за товар, а не самостійним зобов`язанням із надання фінансового чи звичайного кредиту.
Отже, мораторій на нарахування 3% річних та інфляційних втрат поширюється винятково на кредитні та позикові відносини. Для всіх інших типів господарських договорів (договорів поставки, підряду, надання послуг, оренди, комісії, агентських договорів тощо) застосування ст. 625 ЦК під час воєнного стану залишається в повному обсязі без жодних обмежень.
З огляду на викладене, доводи відповідача в цій частині, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними.
Щодо клопотання відповідача про зменшення інфляційних витрат та 3% річних до 1,00 грн, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).
Із положень ст. 230, 233 ГК України та ст. 549, 551 ЦК України вбачається, що ними передбачено право суду на зменшення штрафних санкцій (штрафу, пені), в той час як стягнення 3% річних не є штрафними санкціями, зокрема неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Посилання відповідача на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, є безпідставним, оскільки відповідне зменшення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи № 902/417/18, а саме - встановлення такої процентної ставки на рівні 40% та 96%, і її явної невідповідності принципу справедливості, в той час як у справі № 910/6338/25 відсотки річних розраховані за встановленою у статті 625 ЦК України ставкою у розмірі 3% та не встановлено порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності під час нарахування позивачем відповідачу 3% річних.
Відтак, правовідносини у справі № 902/417/18 та № 910/6338/25 не є подібними за встановленими фактичними обставинами.
Крім того, колегія суддів зазначає про те, що 3% річних та інфляційні втрати не належать до штрафних санкцій у розумінні законодавства України, при цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 встановила, що розмір процентів річних, який становить 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, є законодавчо встановленим мінімальним розміром, тобто цей мінімум не підлягає зменшенню судом, тому суд не може зменшити 3% річних нижче встановленого законом мінімуму, навіть за наявності виняткових обставин.
Також колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про те, що норми ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України дозволяють суду зменшувати виключно штрафні санкції (неустойку - пеню чи штраф), до яких інфляційні нарахування не належать, вони входять до складу основного грошового зобов`язання як спосіб захисту майнового інтересу кредитора від знецінення грошей внаслідок інфляції.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат.
Як вбачається із матеріалів справи, даний спір виник між двома суб`єктами господарювання, які займаються забезпеченням Збройних Сил України засобами ураження військових формувань країни-агресора в умовах відсічі повномасштабної збройної агресії російської федерації.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що на відміну від вимог про стягнення нарахувань за ст. 625 ЦК України, для вирішення вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 150 283 036,53 грн та процентів за користування коштами попередньої оплати у розмірі 104 440 006,41 грн, необхідно встановити чи наявна вина відповідача у порушенні зобов`язання з поставки товару у визначений Контрактом строк, що є неможливим на даній стадії судового розгляду справи (в той час як судом було встановлено необхідність звернення із судовим дорученням, виконання кого, як правило, займає тривалий час), у зв`язку із чим, за відсутності двосторонніх угод та направлення судового доручення до Комісії з ліцензування вогнепальної зброї Республіки Кенія для виконання на підставі принципу взаємності, що може зайняти значний час, та тим, що спір у частині вимог (повернення попередньої оплати, 3% річних та інфляційних) може бути вирішений шляхом постановлення часткового рішення, господарським судом першої інстанції, ухвалою від 16.12.2025 правомірно відкладено засідання з розгляду справи № 910/6338/25 в частині позовних вимог до відповідача про стягнення пені у розмірі 150 283 036,53 грн та процентів за користування коштами попередньої оплати у розмірі 104 440 006,41 грн по суті.
Щодо клопотання Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства «Спецтехноекспорт» про відстрочення виконання рішення суду, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для його задоволення, враховуючи наступне.
Так, у частині стягнення попередньої оплати за Контрактом у розмірі 1 387 837 823,45 грн відповідач просить суд скористатись наданим частиною 6 статті 238 Господарського процесуального кодексу України правом та визначити порядок і строк виконання рішення суду у справі, або надати відстрочку його виконання, а саме: невідкладно, протягом 10 днів з моменту отримання коштів попередньої оплати від Компанії Defence Trade Slovakia s.r.o. за Зовнішньоекономічним контрактом №STE-61-30-K/KI-24 від 27.03.2024, за яким здійснювалась закупівля товару для виконання Контракту, але у будь-якому випадку не пізніше 1 року з дати набрання законної сили судового рішення у справі №910/6338/25.
Відповідно до ч. 1, 4, 5, 7 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки/розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, оцінки доводів боржника та заперечень кредитора, зокрема, й щодо його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.
Подібна за своїм змістом правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №910/1180/19 та від 03.09.2020 у справі №905/30/16.
Особа, яка подала заяву про відстрочку/розстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у даній справі, а також повідомити суд, що така обставина зникне за час на який здійснена відстрочка виконання рішення.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується зі врахуванням господарським судом першої інстанції про те, що отримані відповідачем від позивача в якості попередньої оплати кошти були відразу перераховані Компанії Defence Trade Slovakia s.r.o. в якості передплати за цей самий товар за Зовнішньоекономічним контрактом №STE-61-30-K/KI-24 від 27.03.2024, за яким відповідач виступає покупцем. Наведені обставини не заперечуються учасниками справи.
Відповідачем ініційовано провадження в Міжнародному арбітражному суді при Міжнародній торговій палаті (Париж, Франція) проти Компанії Defence Trade Slovakia s.r.o. щодо стягнення сплаченої попередньої оплати за товар в арбітражному порядку.
06.06.2025 був сформований Арбітражний трибунал у справі за заявою про арбітраж (позовною) заявою ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт» та Міжнародним арбітражним судом Міжнародної торгової палати одночасно був визначений попередній розмір арбітражних витрат у справі в розмірі з 600 000,00 дол. США, які сторони мають сплатити порівну, а у разі їх несплати Компанією Defence Trade Slovakia s.r.o., така сума має бути сплачена ДП ДГЗП`Спецтехноекспорт» у повному обсязі.
Таким чином, відповідач сподівався отримати відповідні кошти та повернути їх позивачу до ухвалення судом судового рішення у справі № 910/6338/25.
Як вбачається із матеріалів справи, станом на дату ухвалення даного часткового рішення більша частина суми попередньої оплати вже повернута відповідачем позивачу, а відтак, з метою збалансованості інтересів сторін у даній справі та зважаючи на розгляд справи в Міжнародному арбітражному суді при Міжнародній торговій палаті, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильним висновок про необхідність відстрочення виконання даного часткового рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 у справі № 910/6338/25 про стягнення з відповідача на користь позивача суми попередньої оплати у розмірі 487 724 178,03 грн, 3% річних у розмірі 18 895 212,79 грн та інфляційних втрат у розмірі 47 605 200,60 грн на шість місяців, тобто до 16.06.2026.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду, з огляду на встановлені обставини справи, доведення позивачем своїх позовних вимог, водночас не представлення відповідачем більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми попередньої оплати у розмірі 487 724 178,03 грн, інфляційних втрат у розмірі 47 605 200,60 грн та 3% річних у розмірі 18 895 212,79 грн, провадження у справі № 910/6338/25 за вимогою про стягнення суми основного боргу в частині 900 113 645,42 грн підлягає закриттю, а в частині позовних вимог до відповідача про стягнення пені у розмірі 150 283 036,53 грн та процентів за користування коштами попередньої оплати у розмірі 104 440 006,41 грн, розгляд даних вимог по суті підлягає відкладенню, та наявності підстав для відстрочення часткового рішення на шість місяців, тобто до 16.06.2026
З огляду на викладене, підстави для зміни чи скасування часткового рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 у справі № 910/6338/25, відсутні.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків, викладених у частковому рішенні Господарського суду містка Києва від 16.12.2025 у справі № 910/6338/25, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування своїх рішень за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування часткового рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 у справі № 910/6338/25, відсутні.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає інші посилання скаржників, викладені ними у апеляційних скаргах, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі часткового рішення, наведені доводи скаржників не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, скаржниками не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційних скарг ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Таким чином, апеляційні скарги Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства «Спецтехноекспорт» та Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» на часткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 у справі № 910/6338/25 задоволенню не підлягають. Часткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 у справі № 910/6338/25 слід залишити без змін.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційних скарг, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. 269, 270, 275, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ:
1. Апеляційні скарги Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства «Спецтехноекспорт» та Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» на часткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 у справі № 910/6338/25 залишити без задоволення.
2. Часткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 у справі № 910/6338/25 залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційних скарг покласти на скаржників.
4. Справу № 910/6338/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
Постанова підписана 30.06.2026.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк 

Судді О.М. Крижний

Б.О. Ткаченко