Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
28 квітня 2026 року справа №520/26283/23 

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої Ольги Вікторівни, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В:
Східне межрегіональне управління Міністерства юстиції (далі по тексту - позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.06.2023 №00176432411 на суму 151 325,44 грн, винесену Головним управління ДПС у Харківській області.
В обґрунтування позову, позивач зазначив, що про протиправність оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 22.06.2023 №00176432411, оскільки донарахування єдиного внеску ґрунтується на помилковому визначенні платника ЄСВ та неправомірному покладенні на позивача обов`язку щодо нарахування та сплати внеску за виплати, що виникли з трудових правовідносин між фізичними особами та ліквідованими територіальними органами Міністерства юстиції. Східне міжрегіональне управління не виступало роботодавцем щодо осіб, визначених у додатку №10 до акта перевірки, а отже відсутній об`єкт і база нарахування ЄСВ у розумінні Закону України №2464-VI, що свідчить про безпідставність висновків контролюючого органу та протиправність винесеної вимоги.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 20.09.2023 справу передано на розгляд судді Зоркіній Юлії.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням осіб.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого повторного розподілу судової справи між суддями 05.08.2024 справу передано на розгляд судді Ніколаєвій Ользі у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 з посади.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2024 позовну заяву прийняти до розгляду.
Через систему "Електронний суд" відповідач надав до суду відзив, згідно якого зазначив, що Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції як правонаступник зобов`язане було нарахувати та сплатити єдиний внесок на суми середнього заробітку та компенсацій, виплачених колишнім працівникам за рішеннями судів протягом 2019– 2021 років. Податковий орган наголошує, що згідно із Законом № 2464-VI та Інструкцією №5, такі виплати за трудовими спорами є базою для нарахування ЄСВ за ставкою 22%, незалежно від того, що вони здійснені після звільнення осіб, а отже, позивач безпідставно занизив суму страхових внесків, що і стало причиною винесення оскаржуваної вимоги.
Позивач надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої наполягав на задоволенні позовних вимог з урахуванням раніше викладених міркувань.
Розглянувши усі надані сторонами документи, у тому числі ті, які надійшли до суду через систему "Електронний суд" та наявні у підсистемі "Діловодство спеціалізованого суду" з моменту звернення позивачем до суду з цією позовною заявою, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.
На підставі направлень від 06.02.2023 №957, №958, №959, №960 від 19.05.2023 №3927 та №3928, виданих Головним управлінням ДПС у Харківській області, головним державним інспектором відділу перевірок у сфері торгівлі управління податкового аудиту ГУ ДПС області Пономарьовою Іриною, головним державним інспектором відділу перевірок у сфері торгівлі управління податкового аудиту ГУ ДПС області Ліпчанською Людмилою, головним державним інспектором відділу перевірок податкових агентів управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС області Фуклєвою Людмилою, головним державним інспектором відділу перевірок податкових агентів управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС області Пуреєм Євгеном, головним державним інспектором відділу перевірок податкових агентів управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС області Корінько Інною, головним державним інспектором відділу перевірок податкових агентів управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС області Шимко Оленою, відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20. п.411 ст.41. п.61.1, 61.2 ст.61. п.п.62.1.3 п.62.1 ст.62, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.7 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82. підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України та на підставі наказів ГУ ДПС області від 02.02.2023 №416-п, від 20.02.2023 №658-п, від 21.02.2023 №671-п проведена документальна позапланова виїзна перевірка СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. ХАРКІВ) (податковий номер 43315445) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх, передбачених Кодексом, податків та зборів, валютного та іншого законодавства, контроль та дотриманням якою покладено на контролюючі органи, за період діяльності з 29.10.2019 по 31.12.2022 (за період з 01.01.2023 по 06.02.2023 перевірка не проводилась, у зв`язку з відсутністю податкової та фінансової звітності за цей період), з питань дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, своєчасності, достовірності, повноти нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб при виплаті доходів на користь платників податків - фізичних осіб, справляння державного мита до бюджету, повноти нарахування, утримання та сплати до бюджету військового збору, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску за період - за період з 29.10.2019 по 06.02.2023 відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки, наведеного у додатку 1 до акта, який є його невід`ємною частиною. 
За результатами перевірки складено акт "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Східного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Харків) (податковий номер: 43315445) від 02.06.2023 №17271/20-40-07-02- 05/43315445.
На підставі акта документальної перевірки від 02.06.2023 №17271/20-40-07-02- 05/43315445, було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.06.2023 №Ю-00176432411 на загальну суму 151 325,44 грн.
Не погоджуючись з вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Розглядаючи спір, суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VІ).
Відповідно до абзацу другого пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VІ, платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), зокрема, є підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб па умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (далі - роботодавці).
Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону №2464-VІ визначено, що базою нарахування єдиного внеску роботодавцями є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці".
Суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток у розмірах, передбачених законодавством, є базою для нарахування єдиного внеску.
Статтею 116 КЗпП визначено, що під час звільнення працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.
Підприємство після звільнення працівника не несе обов`язку страхувальника, а відповідно і платника страхових внесків.
Отже, особам, яким після звільнення з роботи нараховано компенсацію за невикористану відпустку, єдиний внесок на зазначені суми не нараховується.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон про ССВ) для осіб, які працюють у сільському господарстві, зайняті на сезонних роботах, виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, творчих працівників (архітекторів, художників, артистів, музикантів, композиторів, критиків, мистецтвознавців, письменників, кінематографістів), та інших осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких перевищує календарний місяць, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована.
Абзацом другим вказаної норми передбачено, що зазначений порядок нарахування внеску поширюється також на осіб, яким після звільнення з роботи нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час або згідно з рішенням суду - середню заробітну плату за вимушений прогул.
До бази нарахування ССВ включаються лише нараховані після звільнення виплати за відпрацьований час (абз.2 ч.2 ст.7 Закону №2464-VІ).
Разом з тим, для визначення виплат, на які нараховується ЄСВ, слід керуватися положеннями Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція №449) та Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 №5.
Підпунктом 2.2.12 пункту 2.2 Інструкції №5 визначено перелік виплат за невідпрацьований час, серед яких, зокрема, оплата відпусток і компенсація за невикористані дні відпустки.
З урахуванням зазначеного, оскільки відпускні є виплатою за невідпрацьований час, то в разі нарахування відпускних після звільнення їх не включають до бази нарахування ЄСВ.
Оскільки на нараховані після звільнення відпускні ЄСВ не нараховують, то, відповідно, цю суму не відображають і у звітності з ЄСВ па підставі пункту 1 розділу IV Порядку №435.
Судом встановлено, що у додатку №10 до акту перевірки, наведено перелік фізичних осіб платників податків по яким занижено базу нарахування єдиного внеску.
Фактично, вказаний перелік складається із рішень судів, на підставі яких колишнім працівникам органів юстиції, міжрегіональне управління, відповідно до приписів Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 03.08.2011 №845, сплачувало кошти.
У даному випадку, суд звертає увагу на те, що фізичні особи, наведені у додатку №10 до акту перевірки, перебували у трудових правовідносинах з Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області, а не Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків).
Відповідно до абзацу другого пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ, платниками єдиного соціального внеску є підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.
Отже, міжрегіональне управління, у розумінні положень Закону №2464-VІ не є страхувальником (роботодавцем) по відношенню до вказаних фізичних осіб.
Крім того, додаток №10 до акту перевірки містить низку рішень судів, на підставі яких було стягнуто компенсацію за невикористану відпустку при звільненні з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у 2019 році. Так, такими рішеннями є рішення у справах: №520/13089/21, №200/9712/20-а, №200/13665/21, №200/2355/21-а, №200/9713/20-а, №200/2245/21-а, №200/1913/21-а, №200/3682/21, №200/9475/20-а, №200/12108/20-а, №520/18843/2020.
Із врахуванням викладеного, суд зазначає, що оскільки за вказаними рішеннями судів було стягнуто на користь фізичних осіб компенсацію за невикористану відпустку (після звільнення), яка в свою чергу є виплатою за невідпрацьований час, то вказані виплати не мають включатись до бази нарахування ЄСВ.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, при прийнятті оскаржуваної вимоги, відповідачем було донараховано суми ЄСВ на суми лікарняних, які були стягнуті за рішеннями судів, після звільнення відповідних працівників.
Такими рішеннями є рішення у справах №200/11138/21, №520/13130/21, №520/13131/21 на загальну суму донарахованого ЄСВ - 8 435,44 грн, які відображено у додатку №10 до акту перевірки.
Таке нарахування не відповідає положенням Закону №2464-VІ, з огляду на наступне.
Відповідно до загальних положень Закону №2464-VІ, страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати ЄСВ.
Застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соцстрахуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку ЄСВ.
Право на страхові виплати за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи. Воно виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом. Після звільнення особа вже не є застрахованою особою, а підприємство не виступає страхувальником по відношенні до цієї особи.
Саме тому після звільнення працівника підприємство не несе обов`язку страхувальника, а, відповідно, і платника страхових внесків.
Отже, на суми лікарняних, нарахованих особі після її звільнення, ЄСВ не нараховується.
Таким чином суд погоджується з доводами позовної заяви про відсутність обов`язку позивача щодо сплати ним у відповідному періоді внесків з загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Зазначене свідчить про те, що позовні вимоги є обґрунтованими.
Усі інші аргументи сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Оскільки в даному випадку Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції виступало в якості суб`єкта владних повноважень, судові витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:
Позовну заяву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (вул. Ярослава Мудрого, буд.16, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61002, код ЄДРПОУ: 43315445) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд.46, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61057, код ЄДРПОУ: 43983495) про визнання протиправною та скасування вимоги – задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.06.2023 №00176432411 на суму 151 325,44 грн, прийняту Головним управлінням ДПС у Харківській області.
Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА