ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3122/26 Справа № 176/3219/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гусейнов К. А. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Агєєва О.В.,

Учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс»,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Гусейнов К.А.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2025року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (далі — ТОВ «Факторинг Партнерс», Товариство) подало в суд позов проти ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 32 961,48грн.
Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що 06 жовтня 2021року між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та ОСОБА_3 укладено Договір №555157406003, за яким надано відповідачці грошові кошти в сумі 2 500,00грн. 
30 липня 2021року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_3 було укладено Договір №4542761, за яким надано відповідачці грошові кошти в сумі 7 100,00грн. 
18 вересня 2021року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_3 укладено Договір №3646600527-122568, за яким надано відповідачці грошові кошти в сумі 2 500,00грн. 
Укладенням ряду договорів відступлення прав вимоги, ТОВ «Факторинг Партнерс» стало наділено правом вимоги до відповідача за вищевказаними договорами.
Позивач вказував, що відповідач порушила умови Договорів та не виконувала покладені на неї зобов`язання належним чином у зв`язку з чим загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними Договорами, станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 32 961,48грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) — 7 589,00грн; - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 25 372,48грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2025року позов Товариства задоволено у повному обсязі. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з доведеності обставин укладення між кредиторами та відповідачем кредитних договорів на певних умовах в електронній формі в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», отримання грошових коштів та доведеності наявності у відповідача перед позивачем як новим кредитором заборгованості.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
18 грудня 2025року ОСОБА_2 подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2025року.
В апеляційній скарзі висловила вимогу про скасування рішення суду та просила відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства. 
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявниці полягає у тому, що судом першої інстанції помилково не було застосовано сплив строку позовної давності.
Стверджувала про неспівмірність нарахованих процентів з сумою тіла за кредитом, що суперечить принципам розумності, добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи. 
Скаржниця наголошувала, що не отримувала повідомлень про відступлення первісним кредитором прав вимоги до неї новому кредитору. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, через те, що обставини якими апелянт обґрунтовувала свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.
До відзиву позивач надав суду клопотання про витребування доказів, в якому просив суд витребувати відомості, які б підтвердили зарахування кредитних коштів на рахунок, що належить саме відповідачці.
Відповідачка надала відповідь на відзив, у якому наголосила, що не визнає надмірно нараховані відсотки та інші сумнівні нарахування, але готова сплатити законне тіло кредиту у розмірі, підтвердженому належними документами. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
22 грудня 2025року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду справу №176/3219/25 витребувано із суду першої інстанції; та 02 березня 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
05 березня 2026року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу було залишено без руху. 
07 березня 2026року до суду надійшла заява ОСОБА_2 про усунення недоліків апеляційної скарги, надано документ, що підтверджує зміну відповідачем прізвища з “ ОСОБА_4 ” на “ ОСОБА_5 ”.
Ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду від 11 березня 2026року апеляційну скаргу було залишено без руху. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2026року відкрито апеляційне провадження у справі. 
02 квітня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду відмовлено у задоволенні клопотання представника ТОВ «Факторинг Партнерс» про розгляд справи з викликом сторін та справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
06 жовтня 2021року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ОСОБА_3 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було відправлено їй на номер мобільного телефону, що підтверджується Довідкою про ідентифікацію, укладено Договір позики №555157406003 /а.с.58-61/, за яким позикодавець надав позичальниці на умовах строковості, зворотності, платності грошові кошти на суму у загальному розмірі 2 500,00грн, що підтверджується квитанцією про зарахування коштів /а.с.78 зворот/. Сторони погодили тип процентної ставки — фіксована 800% річних від суми позики у межах строку надання позики.
18 грудня 2023року укладено договір факторингу №18/12-2023 відповідно до якого ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №555157406003 /а.с.99-101/.
Відповідно до Реєстру Боржників до Договору факторингу №18/12-2023 від 18 грудня 2023року від ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_3 за договором №555157406003 на загальну суму 6404,20грн, яка складаються з заборгованості по основному боргу 2500,00грн, заборгованості по процентам 3904,20грн /а.с.103-104/.
18 вересня 2021року між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_3 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором укладено Договір позики №3646600527-122568 /а.с.27-32/, за яким відповідачці надано кредит на умовах строковості, зворотності, платностіу розмірі 2 500,00грн що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» про зарахування коштів /а.с.71 зворот/. Сторони погодили тип процентної ставки та строк дії кредитного договору.
15 лютого 2022року укладено договір №15-02/22 відповідно до якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3646600527-122568 /а.с.88-90/.
Відповідно до Реєстру Боржників до Договору факторингу №15-02/22 від 15 лютого 2022року від ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_3 за договором №3646600527-122568 на загальну суму 3328,00грн /а.с.92-93/.
10 січня 2023року укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3646600527-122568 /а.с.106-109/.
Відповідно до Реєстру Боржників до Договору №10-01/2023 від 10 січня 2023року від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_3 за договором №3646600527-122568 на загальну суму 14 540,50грн /а.с.111-113/.
18 лютого 2025року укладено договір №18-02/25 відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3646600527-122568 /а.с.9-13/. 
Відповідно до Реєстру Боржників до Договору №18-02/25 від 18 лютого 2025року від ТОВ «Коллект Центр» до ТОВ Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_3 за договором №3646600527-122568 на загальну суму 14540,50грн, яка складається з заборгованості по основному боргу 2 500,00грн, заборгованості по процентам 12 040,50грн /а.с.15-16, 18/. 
30 липня 2021року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_3 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було відправлено їй на номер мобільного телефону, що підтверджується довідкою про ідентифікацію ТОВ «Мілоан», укладено Договір про споживчий кредит №4542761 /а.с.43-47/, за яким позикодавець надав позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності грошові кошти на суму у загальному розмірі 7 100,00грн, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» про зарахування коштів /а.с.75 зворот/. Сторони погодили тип процентної ставки та строк дії кредитного договору. 
13 січня 2022року укладено договір №13-01/2022-79 відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4542761 /а.с.94-96/.
Відповідно до Реєстру Боржників до Договору №13-01/2022-79 від 13 січня 2022року від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_3 за договором №4542761 на загальну суму 6579,88грн /а.с.98/.
10 січня 2023року укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4542761 /а.с.106-109/.
Відповідно до Витягу з Реєстру Боржників до Договору №10-01/2023 від 10 січня 2023року від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_3 за договором №4542761 на загальну суму 12 016,78грн, які складаються з заборгованості по основному боргу 2 589,00грн, заборгованості по процентам 9427,78грн /а.с.17/.
18 лютого 2025року укладено договір №18-02/25 відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4542761 /а.с.9-13/.
Відповідно до Витягу з Реєстру Боржників до Договору №18-02/25 від 18 лютого 2025року від ТОВ «Коллект Центр» до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_3 за договором №4542761 на загальну суму 12 016,78грн, які складаються з заборгованості по основному боргу 2 589,00грн, заборгованості по процентам 9427,78грн /а.с.18 зворот/.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними Договорами, станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості позивача, становить 32 961,48грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) — 7589,00грн, - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 25372,48грн.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вирішального значення надав тій обставині, що первісні кредитори та відповідач уклали в електронній формі договори, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», права вимоги за якими в подальшому були відступлені позивачеві, та суд вважав, що відповідачем було допущено порушення зобов`язань з повернення кредитних коштів, а тому наявні підстави для захисту прав кредитора та стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) та заборгованості за нарахованими процентами.
Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково та змінити рішення в частині розміру заборгованості за нарахованими відсотками, так як суд першої інстанції не в повному обсязі дотримався вимог законодавства щодо законності і обґрунтованості рішення в цій частині.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства /стаття 526 ЦК України/.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти /частина перша статті 1048 ЦК України/.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним /стаття 1055 ЦК України/.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України “Про електронну комерцію”- Закон за умовами якого електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
У справі встановлено, що для підписання кредитних договорів ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону, що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитні договори.
Отже, договори про надання кредиту від 06 жовтня 2021року, 30 липня 2021року та 18 вересня 2021року підписано ОСОБА_1 за допомогою одноразових паролів-ідентифікаторів, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання правочинів. 
Заразом факт укладення договорів про надання кредитів та факт отримання у кредит грошових коштів у розмірах 2 500,00грн, 7 100,00грн та 2 500,00грн відповідачка фактично не заперечувала.
У своїх процесуальних заявах наданих суду першої інстанції відповідачка стверджувала, що на момент укладення кредитних договорів вона перебувала у скрутному становищі, змушена була брати кредити для забезпечення базових потреб /том І, а.с.150/, вказувала, що картка № НОМЕР_1 (на яку за твердженням позивача перераховувались кредитні кошти) належала їй багато років /том І, а.с.184/.
У відповіді на відзив наданому суду апеляційної інстанції відповідачка зазначила, що не визнає надмірно нараховані відсотки та інші сумнівні нарахування, але готова сплатити законне тіло кредиту у розмірі, підтвердженому належними документами.
Встановлені обставини справи та пояснення ОСОБА_1 у своїй сукупності дають суду підстави стверджувати про доведеність позивачем факту отримання відповідачкою грошових коштів за кредитними договорами.
Відтак у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, які б підтвердили зарахування кредитних коштів на рахунок, що належить саме відповідачці, на думку колегії суддів слід відмовити, оскільки суд першої інстанції вже розглядав таке клопотання та слушно відмовив у його задоволенні, вважаючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для встановлення необхідних обставин справи. 
Та у своїх численних заявах до суду, відповідачка фактично не оспорювала отримання нею грошових коштів у кредит.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції помилково не було застосовано сплив строку позовної давності є безпідставними з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтерес.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки /стаття 257 ЦК України/.
Статтею 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що визначено частиною 1 статті 261 ЦК України.
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Законом України від 30 березня 2020року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022року у справі № 679/1136/21.
Карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, був відмінений на всій території України лише з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023року (постанова Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023року № 651).
Отже, строки, визначені, зокрема, статтею 257 ЦК України, продовжувались на весь строк дії карантину, тобто у період з 12 березня 2020року по 30 червня 2023року.
Крім того, Законом № 2120-IX від 15 березня 2022року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії.
В подальшому, Законом 3450-ІХ від 08 листопада 2023 року пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було викладено в такій редакції: у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
При цьому, указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022року строком на 30 діб. 
В подальшому, відповідними указами Президента України строк дії воєнного стану в України неодноразово продовжувався та режим воєнного стану в Україні діє до теперішнього часу.
Пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» було виключено з ЦК України лише на підставі Закону № 4434-IX від 14 травня 2025року, який набрав чинності 04 вересня 2025року.
Тож, строк, визначений, зокрема, статтею 257 ЦК України, продовжувався на строк дії воєнного стану з 24 лютого 2022року і до 03 вересня 2025року.
Враховуючи наведені положення законодавства, оскільки кредитні договори було укладено 06 жовтня 2021року, 30 липня 2021року, 18 вересня 2021року, строк на подачу позовної заяви Товариством не пропущений з огляду на карантинні обмеження та обмеження, введені державою у зв`язку із воєнним станом. 
Посилання апеляційної скарги на те, що відповідачка не отримувала повідомлень про відступлення первісним кредитором прав вимоги до неї новому кредитору, є необґрунтованими, оскільки не спростовують висновків суду про те, що від первісних кредиторів до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитними договорами.
Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.
При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018року у справі № 278/1679/13-ц, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається ОСОБА_1 , не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. 
Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.
Якщо ж позичальник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Доказів належного виконання ОСОБА_1 кредитного зобов`язання як на користь первісних кредиторів, так і на користь нового кредитора ТОВ «Факторинг Партнерс», матеріали справи не містять.
Водночас, позовні вимоги щодо стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками у загальному розмірі 25 372,48грн, з якими погодився суд першої інстанції та задовольнив їх в повному обсязі, Товариство обґрунтовувало наявністю домовленостей про процентну ставку, що малися у кредитних договорах, а також домовленостей про строк кредитування, які чітко відображено у розрахунках заборгованості. 
Задовольняючи позов Товариства в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про надання позивачем належних та допустимих доказів домовленості сторін про процентну ставку.
Проте, стягуючи з ОСОБА_1 на користь Товариства заборгованість за відсотками у сумі 25 372,48грн, суд першої інстанції не врахував таке.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Кредитодавцями та позичальником погоджено розмір процентів і порядок їх нарахування, який за трьома кредитними договорами відповідно до розрахунку заборгованості складає 25 372,48грн, що більш ніж в два рази перевищує суму отриману відповідачкою у кредит – 12 100,00грн ( 2 500,00 + 7 100,00 + 2 500,00).
Слід звернути увагу, що відповідачка, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованим про дійсні умови кредитування, які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. А тому на думку апеляційного суду, укладення договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором.
Отже, суд апеляційної інстанції частково погоджується з доводами апеляційної скарги та враховує, що вимога про сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Кредитодавець, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення кредитного договору на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013року № 7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч.1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками – фізичними особами.
Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20).
Також, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Відповідно до пункту 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції.
Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 25 372,48грн не є співрозмірною загальній сумі кредиту у 12 100,00грн за договорами, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів після закінчення пільгового періоду кредитування, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що необхідно зменшити розмір процентів за вказаними договорами до розміру отриманих відповідачем кредитних коштів.
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, а тому рішення суду в частині стягнутої заборгованості за відсотками підлягає зміні, шляхом зменшення стягнутої заборгованості за відсотками з 25372,48грн до 12 100,00грн та відповідно зменшення загальної суми заборгованості.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи /пункти 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України/.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, які в цій справі складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу апеляційний суд виходить з наступного.
Щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, слід зазначити, що ТОВ «Факторинг Партнерс» понесено витрати в сумі 13 000,00грн на професійну правничу допомогу.
До позову долучено договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02 липня 2024року, який укладений між АО «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Факторинг Партнерс»; прайс-лист на послуги АО «Лігал Ассістанс», заявка на надання юридичної допомоги №42 від 01 липня 2025року; витяг з Акту №15 про надання юридичної допомоги від 31 липня 2025року, відповідно до якого АО «Лігал Ассістенс» надав ТОВ «Факторинг Партнерс» види послуг на загальну суму 13 000 грн /а.с. 24-26, 42/. 
Апеляційний суд вважає, що при розподілі витрат на професійну правничу допомогу, стягуючи її у повному розмірі, суд першої інстанції вірно врахував характер наданих послуг та їх складність, однак неправильно визначився з розміром до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, яка на думку апеляційного суду, з урахуванням зменшення судом стягнутої заборгованості за кредитом, підлягає також зменшенню до 5 000,00грн.
Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу буде об`єктивним та співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі. 
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
За положеннями частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Приймаючи до уваги висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору за подачу позову у розмірі 1 446,98грн (19689,00 / 32 961,48 х 2 422,40 = 1 446,98).
Водночас, ОСОБА_1 була звільнена апеляційним судом від сплати судового збору за подання апеляційної скарги та судових витрат не понесла.
Отже, рішення суду підлягає зміні в частині загальної суми заборгованості, судових витрат по сплаті судового збору та на правничу допомогу.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Задовольнити частково апеляційну скаргу ОСОБА_2 . 
Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2025року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» загальної суми заборгованості за кредитними договорами №555157406003 від 06 жовтня 2021року, №4542761 від 30 липня 2021року, №3646600527-122568 від 18 вересня 2021року, судового збору та витрат на правничу допомогу - змінити, зменшивши загальну суму заборгованості за кредитними договорами до стягнення з 32 961,48грн до 19 689,00грн, зменшивши судовий збір до стягнення з 2 422,40грн до 1 446,98грн та зменшивши витрати на правничу допомогу до стягнення з 13 000,00грн до 5 000,00грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 14 травня 2026року.

Судді: