ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/9234/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Головко О.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року (суддя Конишева О.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Військової частина НОМЕР_1 , в якому позивач просить:
визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 про визнання водія-механіка евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 особою, яка самовільно залишила військову частину і призупинення військової служби за контрактом;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на військовій службі з 08 листопада 2022 року;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 належне грошове забезпечення за період з 08 листопада 2022 року до дати ухвалення судового рішення по даній справі;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати позивачу направлення для проходження медичного огляду ВЛК на базі військової частини НОМЕР_2 (Запорізький військовий госпіталь) для визначення придатності до військової служби.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач хворіє на цукровий діабет, що підтверджується виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого в/ч НОМЕР_3 №264 від 06.02.2020. Зазначає, що звертався до безпосереднього командира якому повідомляв про свій незадовільний стан здоров`я і про те, що йому рекомендовано проходження ВЛК, проте направлення так і не отримав. У зв`язку із поганим самопочуттям перебував на лікуванні з 09.11.2022 по 15.11.2022, та з 25.11.2022 по 09.12.2022. Приймаючи до уваги стан здоров`я, позивач звернувся засобами мобільного зв`язку до батальйонного медика за спрямуванням йому дистанційно направлення на ВЛК. Водночас, останній повідомив, що направлення на ВЛК оформлено, але не буде видано тому, що позивач на підставі рапорту заступника командира батальйону по технічній частині, з 08.11.2022 рахується, як особа, яка самовільно залишила військову частину. Позивач вважаючи протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 про визнання його особою, яка самовільно залишила військову частину і призупинення військової служби за контрактом і, як наслідок, протиправною невиплату належного грошового забезпечення та не видачу позивачу направлення для проходження медичного огляду ВЛК для визначення придатності до військової служби, звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29 версеня 2025 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказує, що відповідачем на вимогу суду письмові докази та відзив, в якому представник відповідача посилається на ці документ містять між собою суттєві протиріччя з приводу статусу позивача і підтверджують факт перебування на службі як після 16.11.2022 так і після 30.11.2022, а також відсутність законних підстав у невиплаті позивачу грошого забезпечення та відмови йому у проходженні ВЛК. 
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.10.2021 № 290 вважати такими, що зараховані до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 : солдат ОСОБА_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_4 та призначений на посаду ВОДІЯ ТРАНСПОРТНОГО ВІДДІЛЕННЯ ІНЖЕНЕРНО- ТЕХНІЧНОГО ВЗВОДУ ІНЖЕНЕРНО-ТЕХНІЧНОЇ РОТИ ГРУПИ ІНЖЕНЕРНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 ( НОМЕР_5 ), ВОС - 790037А і вважати таким, що з 07 жовтня 2021 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2820 гривень на місяць, шпк «солдат».
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2022 № 108 нижчепойменованих військовослужбовців, які проходять військову службу на посадах рядового та старшинського складу, УВІЛЬНИТИ від займаних посад і ПРИЗНАЧИТИ: солдата ОСОБА_2 , водія транспортного відділення інженерно-технічного взводу інженерно-технічної роти групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 . Призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №69-РС від 15.04.2022 на посаду КОМАНДИРА ВІДДІЛЕННЯ ПОЛЬОВОГО ВОДОПОСТАЧАННЯ ІНЖЕНЕРНО-ТЕХНІЧНОГО ВЗВОДУ ІНЖЕНЕРНО-ТЕХНІЧНОЇ РОТИ ГРУПИ ІНЖЕНЕРНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 , ВОС - 174182А486 (3870), вважати таким, що з 16 квітня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 3000 гривень на місяць, шпк «молодший сержант».
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.09.2022 № 272 нижчепойменованих військовослужбовців, які проходять військову службу на посадах рядового та старшинського складу, УВІЛЬНИТИ від займаних посад і ПРИЗНАЧИТИ: солдата ОСОБА_3 , командира відділення польового водопостачання інженерно-технічного взводу інженерно-технічної роти групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) Призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 №292-РС від 23.09.2022 на ПОСАДУ ВОДІЯ-МЕХАНІКА ЕВАКУАЦІЙНОГО ВІДДІЛЕННЯ ВЗВОДУ ТЕХНІЧНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ 1 МЕХАНІЗОВАНОГО БАТАЛЬЙОНУ ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 , ВОС - 790037А/256 (808), вважати таким, що з 24 вересня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2820 гривень на місяць, шпк «солдат».
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.11.2022 № 318 нижчепойменованих військовослужбовців зняти з усіх видів забезпечення в зв`язку з самовільним залишенням частини: солдат ОСОБА_4 , водій- механік евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Зняти з грошового забезпечення з 09 листопада 2022 року. Зняти з продовольчого забезпечення з 10 листопада 2022 року.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.11.2022 № 327 нижчепойменованих військовослужбовців зарахувати на всі види забезпечення у зв`язку з поверненням до частини після самовільного залишення частини: солдат ОСОБА_4 , водій-механік евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Зарахувати на грошове забезпечення з 18 листопада 2022 року. Зарахувати на продовольче забезпечення з 19 листопада 2022 року.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2022 року № 331 нижчепойменованих військовослужбовців зняти з усіх видів забезпечення у зв`язку із самовільним залишенням частини: солдат ОСОБА_4 , водій- механік евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Зняти з грошового забезпечення з 21 листопада 2022 року. Зняти з продовольчого забезпечення з 23 листопада 2022 року.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2023 року № 167 відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», УВІЛЬНИТИ від займаної посади, ПРИЗУПИНИТИ військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України:
солдату ОСОБА_5 , водію-механіку евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України, який самовільно залишив військову частину 21 листопада 2022 року (дезертирував), увільненого від займаної посади та якому призупинено військову службу у Збройних Силах України з 30 травня 2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №124-РС від 16.06.2023.
Облікові документи направити до ІНФОРМАЦІЯ_2 , витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30.05.2023 № 62023050010001613.
Позивач вважаючи протиправними накази командира військової частини НОМЕР_1 про визнання його особою, яка самовільно залишила військову частину і призупинення військової служби за контрактом і, як наслідок, протиправною невиплату належного грошового забезпечення та не видачу позивачу направлення для проходження медичного огляду ВЛК для визначення придатності до військової служби, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Порядок проходження військової служби військовослужбовцями врегульовано, зокрема, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-XII), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Частиною другою статті 24 цього Закону врегульовано питання призупинення військової служби.
Згідно з абзацом першим частини другої статті 24 Закону №2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Абзацом другим частини другої статті 24 Закону №2232-XII передбачено, що початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. 
Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань (абзаци третій п`ятий частини другої статті 24 Закону №2232-XII).
Аналогічні норми містяться в пунктах 144-1 і 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Згідно із пунктом 144-3 Положення звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
Звільнення з посад військовослужбовців, призначених на посади Президентом України, військову службу яким призупинено, здійснюється Президентом України.
У разі відсутності повноважень щодо звільнення з посади військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини подає витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань безпосередньо посадовій особі, яка має таке право, для видання наказу по особовому складу.
Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:
видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;
організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;
надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.
Облік військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється в порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Таким чином, вказаним Положенням чітко передбачено алгоритм дій командира по призупиненню військової служби.
Суд враховує, що стаття 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), визначає порядок проведення службового розслідування, яке, з огляду на приписи частини першої статті 84 цього Статуту, може передувати прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення та проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (далі - Порядок).
Частиною четвертою статті 85 Дисциплінарного статуту встановлено, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Аналіз положень частини другої статті 24 Закону №2232-XII у системному зв`язку з положеннями частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту дозволяє зробити висновок, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР. У свою чергу внесення відповідних відомостей до ЄРДР здійснюється на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, яким під час службового розслідування з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення.
Визначення в абзаці другому частини другої статті 24 Закону №2232-XII командира військової частини суб`єктом звернення до органу досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення, на підставі якої вносяться відповідні відомості до ЄРДР, обумовлено, перш за все, тим, що кримінальні правопорушення, передбачені абзацом першим частини другої цієї статті, нерозривно пов`язані з порушенням військовослужбовцем військової дисципліни.
Відповідно до положень Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 №1934-XII організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.
Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України «Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.
Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Відповідно до вимог статті 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до положень Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир, який зобов`язаний постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення (частина перша статті 5 Дисциплінарного статуту); у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення (частина перша статті 45 Дисциплінарного статуту); командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом (частина третя статті 45 Дисциплінарного статуту).
За змістом частини четвертої статті 6 Дисциплінарного статуту на командира покладений обов`язок вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного, зокрема, із самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.
Схожий за змістом обов`язок командира, пов`язаний із забезпеченням військової дисципліни та встановлення обставин вчинення дисциплінарного проступку, закріплений у пункті 144-4 Положення, згідно з яким у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням.
Таким чином, саме командир військової частини, який користується усією повнотою дисциплінарної влади стосовно підлеглих йому військовослужбовців, уповноважений контролювати дотримання військової дисципліни у військовій частині, своєчасно виявляти факти порушення військової дисципліни та встановлювати винних у цьому осіб, а в разі виявлення в діях військовослужбовця ознак кримінального правопорушення зобов`язаний повідомляти про це орган досудового розслідування.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 09.03.2023 №1293 про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_6 в ході проведення службового розслідування встановлено:
« 21 листопада 2022 року командиром НОМЕР_6 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_7 виявлено, що водій-механік евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 самовільно залишив розташування 1 механізованого батальйону поблизу м. Бахмут, Донецької області.
На підставі чого були здійснені пошукові заходи направлені на встановлення місцезнаходження військовослужбовця, але позитивного результату отримано не було.
За даним фактом командиром 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_8 було подано рапорт від 22.11.2022 № 30056 за наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2022 № 6330 було призначено проведення службового розслідування.
Згідно чинного законодавства України в діях водія-механіка евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 вбачаються ознаки кримінального правопорушення за ч. 5 статті 407, 408 Кримінального кодексу України «Самовільне залишення військової частини або місця служби, а також не з`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану».
Факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 водієм- механіком евакуаційного відділення: взводу технічного забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_6 21 листопада 2022 року та незаконної відсутності на службі, підтверджуються поясненнями військовослужбовців 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , а саме; офіцера штабу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_9 та офіцера штабу НОМЕР_6 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_10 . Дані військовослужбовці пояснили наступне, що 21 листопада 2022 року солдат ОСОБА_4 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , зброю він залишив в розташуванні підрозділу, На підставі чого, були проведені пошукові заходи направлені на встановлення місцезнаходження даного військовослужбовця, але позитивного результату отримано не було».
Разом з тим, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 10.03.2023 №1307 за результатами службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_6 в ході проведення службового розслідування встановлено:
« Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.10.2021 № 290, солдата ОСОБА_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_4 та призначено на посаду водія транспортного відділення інженерно-технічного взводу інженерно-технічної роти групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_5 ), ВОС - 790037А І вважати таким, що з 07 жовтня 2021 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2820 гривень на місяць, шпк «солдат».
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.09.2022 № 272, солдата ОСОБА_3 , командира відділення польового водопостачання інженерно-технічного взводу інженерно-технічної роти групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) Призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 №292-РС від 23.09.2022 на посаду водія-механіка евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС - 790037А/256 (808), вважати таким, що з 24 вересня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2820 гривень на місяць, шпк «солдат».
09 листопада 2022 року водій-механік евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 самовільно залишив розташування 1 механізованого батальйону поблизу м.Бахмут, Донецької області.
На підставі чого були здійснені пошукові заходи направлені на встановлення місцезнаходження військовослужбовця, але позитивного результату отримано не було.
16.11.2022 водій-механік евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 самостійно повернувся до свого підрозділу.
Заданим фактом командиром НОМЕР_6 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_11 , було подано рапорт від 09.11.2022 № 27843 за наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.11.2022 № 5718 було призначено проведення службового розслідування.
Згідно чинного законодавства України, в діях водія-механіка евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 вбачаються ознаки кримінального правопорушення за ч. 5 статті 407 Кримінального кодексу України «Самовільне залишення військової частини або місця служби, а також не з`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану».
Факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 саме 09 листопада 2022 року та незаконної відсутності на службі водія- механіка евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 , підтверджуються поясненнями військовослужбовців 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , а саме: офіцера штабу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_12 та офіцера штабу НОМЕР_6 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_10 . Дані військовослужбовці пояснили наступне, що 09 листопада 2022 року було виявлено відсутність солдата ОСОБА_2 на місці розташування підрозділу, поблизу м. Бахмут, Донецької області. На підставі чого, були проведені пошукові заходи направлені на встановлення місцезнаходження даного військовослужбовця, але позитивного результату отримано не було. 16.11.2022 солдат ОСОБА_4 самостійно повернувся в розташування підрозділу.
Під час проведення службового розслідування було встановлено, що солдат ОСОБА_4 , 09 листопада 2022 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_1 . Солдат ОСОБА_4 являючись військовослужбовцем військової служби, діючи умисно в умовах воєнного стану порушив вимоги статті 65 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст. ст. 11, 12, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з метою ухилитись від військової служби та виконання службових обов`язків військової служби 09 листопада 2022 року самовільно залишив військову частину та незаконно відсутній за місцем служби в умовах воєнного стану.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.11.2022 № 318 солдата ОСОБА_2 , водія- механіка евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 зняти з грошового забезпечення з 09 листопада 2022 року та з продовольчого забезпечення з 10 листопада 2022 року у зв`язку з самовільним залишенням військової частини.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2022 № 339 солдата ОСОБА_2 , водія- механіка евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 відповідно до підпункту 14 пункту 116 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» увільнити від займаної посади та зарахувати у розпорядження командира, у зв`язку з самовільним залишенням частини, якщо військовослужбовці відсутні більше десяти днів, до повернення військовослужбовців у військову частину, з 27.11.2022.
Виходячи з вищезазначеного встановлено, що дані правопорушення військовослужбовцем вчинені в умовах воєнного стану, внаслідок своєї недисциплінованості. Таким чином являючись військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, діючи умисно в умовах воєнного стану, порушив вимоги статті 65 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з метою тимчасово ухилитись від військової служби. В діях військовослужбовця вбачаються ознаки кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України «Самовільне залишення військової частини або місця служби, а також не з`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану».
16.11.2022 водій-механік евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 , повернувся до розташування 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Згідно пояснень водія-механіка евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення НОМЕР_6 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 з`ясовано, що 09.11.2022 він у зв`язку із сімейними обставинами прийняв рішення самовільно залишити місце розташування підрозділу поблизу АДРЕСА_1 і відправився до місця проживання. 27.11.2022 водій-механік евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 самовільно повернувся до місця розташування свого підрозділу.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.11.2022 № 327 солдата ОСОБА_2 , зараховано на грошове забезпечення з 18.11.2022 та на продовольче забезпечення з 19.11.2022 у зв`язку з поверненням до частини після самовільного залишення частини».
Отже, витягом із наказу командира військової частини (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 » від 10.03.2023 №1307 підтверджено відсутність позивача на військовій службі у період з 09.11.2022 по 16.11.2022, а витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 » від 09.03.2023 №1293 факт самовільного залишення частини підтвердився в період з 21.11.2022 по теперішній час.
Також, матеріалами службового розслідування встановлено відсутність позивача в період з 09.11.2022 по 16.11.2022 та з 21.11.2022 по теперішній час, однак в порушення Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, позивач не повідомив про захворювання безпосередньому начальникові, а на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини не отримував висновку лікаря військової частини, що свідчить про самовільне залишення військової частини, а його доводи про зворотне спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Суд звертає увагу, що згідно з пунктами 233, 234, 246, 247, 248, 254, 255, 259, 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України збереження і зміцнення здоров`я, фізичний розвиток військовослужбовців - важлива і невід`ємна частина їх підготовки до виконання військового обов`язку. Піклування командира (начальника) про здоров`я підлеглих є одним з основних його обов`язків у діяльності щодо забезпечення постійної бойової готовності військової частини (підрозділу).
Збереження і зміцнення здоров`я військовослужбовців досягається шляхом: проведення командирами (начальниками) заходів, спрямованих на створення здорових умов служби і побуту; систематичного загартовування і фізичного розвитку; виконання санітарно-гігієнічних, протиепідемічних і лікувально-профілактичних заходів.
Основними лікувально-профілактичними заходами є диспансеризація, амбулаторне, стаціонарне і санаторно-курортне лікування військовослужбовців.
Диспансеризація включає медичний контроль за станом здоров`я особового складу, активне завчасне виявлення захворювань, вивчення умов служби і побуту військовослужбовців, виявлення факторів, які негативно впливають на їх здоров`я, проведення профілактичних і лікувально-оздоровчих заходів.
Медичний контроль за станом здоров`я військовослужбовців здійснюється шляхом проведення: щоденного медичного спостереження за ними у процесі бойової підготовки і в побуті; медичних оглядів; поглиблених і контрольних медичних обстежень.
Військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини. Амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини. Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.
У медичному пункті військової частини проводиться 14-денне стаціонарне лікування хворих, а також військовослужбовців, направлених з лікувальних закладів (частин) на лікування та реабілітацію.
На стаціонарне лікування та/або реабілітацію у сфері охорони здоров`я поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються в порядку направлення пацієнтів до закладів охорони здоров`я за висновком лікаря військової частини, а для надання допомоги у разі виникнення невідкладного стану за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. За необхідності, з огляду на стан здоров`я військовослужбовця, хворі доставляються до лікувальних закладів у супроводі медичного працівника (фельдшера, санітарного інструктора тощо).
Пунктом 58, 59 Статуту визначено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.
Згідно з пунктом 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, підпунктом «б» пункту 6.1 глави 6 розділу II Положення № 402 на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини та медичний огляд ВЛК позивач міг бути направлений прямим начальником командиром військової частини за висновком лікаря військової частини.
У разі отримання рапорту командир військової частини зобов`язаний розглянути і вирішити поставлені у ньому питання щодо проходження військовослужбовцем військової служби та надати військовослужбовцю відповідну відповідь.
Суд звертає увагу, що у разі необхідності надання особі екстреної медичної допомоги у відповідності до Закону України «Про екстрену медичну допомогу» кожен громадянин України та будь-яка інша особа мають право звернутися за отриманням екстреної медичної допомоги до найближчого відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги чи іншого закладу охорони здоров`я, який може забезпечити надання такої допомоги.
Разом із тим, статтею 12 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Відповідно до статті 14 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Отже, позивач мав право самостійно звернутись до державних або комунальних закладів охорони здоров`я задля отримання екстреної медичної допомоги, та зобов`язаний був повідомити працівників медичного закладу, що проходить військову службу та доповісти про звернення безпосередньому командиру (начальнику).
Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №14700 позивач перебував на лікуванні з 09.11.2022 по 15.11.2022, відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3477 позивач перебував на лікуванні з 25.11.2022 по 09.12.2022.
Судом першої інстанції правильний зроблено висновок, що позивач мав достатньо часу поза періодами перебування на стаціонарному лікуванні, які дозволяли йому подати рапорти у встановлений законом спосіб та вчинити дії направлені на контроль за прийнятими відповідачем рішеннями.
Докази направлення рапорту та документів на підтвердження необхідності перебувати на лікуванні, позивач до суду не надав.
Водночас із рапортом в якому позивач просив визнати поважними причини неявки до місця проходження служби в період з 21 листопада 2022 року до моменту повернення у військову частину НОМЕР_1 ; вважати цей рапорт поясненням, долучити його до матеріалів службового розслідування за фактом залишення позивачем військової частини чи місця служби з 21 листопада 2022 року та врахувати його при прийнятті виваженого рішення позивач звернувся лише 06.03.2023 (дата отримання рапорту військовою частиною, рапорт датований 01.03.2023). Доказів де перебував позивач з 21.11.2022 по 25.11.2022, суду надано не було.
Матеріали справи не містять доказів перебування позивача безперервно на стаціонарному лікуванні, що унеможливлювало звернення позивач з рапортом раніше. За таких обставин, позивач не дотримався обов`язку подачі рапорту щодо необхідності лікування, не довів суду, що вчиняв дії щодо своєчасного повідомлення командира про знаходження на стаціонарному лікуванні.
Таким чином, оскільки 09.11.2022 та 21.11.2022 позивач самовільно залишив пункт постійної дислокації підрозділу, тому відповідачем правомірно винесено наказ від 09.11.2022 №318, яким позивача з 09.11.2022 знято з усіх видів забезпечення в зв`язку з самовільним залишенням частини та наказ від 22.11.2022 №331, яким позивача з 21.11.2022 знято з усіх видів забезпечення у зв`язку із самовільним залишенням частини.
Вищенаведене доводить, що дії відповідача є такими, що відповідають вимогам закону, оскільки позивачем не було надано відповідачу доказів поважності відсутності на військовій службі.
Крім того, відповідно до статті 408 КК України визначено, що дезертирством є самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу.
Самовільним є таке залишення частини або місця служби, що вчинене без дозволу (наказу) начальника (командира). Нез`явлення вчасно на службу полягає в тому, що військовослужбовець у законному порядку залишив розташування частини або місце служби та не повертається в зазначений час для подальшого несення військової частини (не повертається із звільнення з частини, відрядження, відпуски або з лікування без поважних причин до частини або на службу).
Відсутність у командира відомостей (доказів) про причини залишення чи нез`явлення військовослужбовця зобов`язує командира доповісти про такий факт своє командування та повідомити орган військової служби правопорядку.
Такий обов`язок виникає відповідно до приписів пункту 21 розділу ІІ «Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту», затвердженої наказом МОУ від 29.11.2018 №604 (зареєстровано в МЮУ 20.12.2018 за №1451/32903), за змістом якого про самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцями (крім військовослужбовців строкової військової служби), невихід без поважних причин на службу, нез`явлення з відрядження, відпустки, закладу охорони здоров`я, нез`явлення у разі призначення або переведення до нового місця служби командири (начальники) військових частин доповідають своїм безпосереднім командирам (начальникам) та повідомляють начальника органу управління Військової служби правопорядку, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням, усно - протягом доби з моменту, коли стало відомо про факт порушення, а протягом доби з моменту надання усної доповіді - письмово.
В частині другій статті 24 Закону №2232-XII законодавець чітко визначив, що лише внесення до ЄРДР відомостей про самовільне залишення військовослужбовцем військової частини або місця служби, дезертирство або добровільну здачу в полон, які повідомлені командиром (начальником) військової частини в порядку частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту, тобто встановлені за результатом проведення службового розслідування, є достатньою підставою для негайного призупинення військової служби, що тягне за собою тяжкі наслідки для військовослужбовця.
З вищенаведеного можна зробити висновок, що у зв`язку з тим, що момент прийняття наказу відповідача про призупинення військової служби у командира були всі законні підстави прийняти такий наказ, тому він діяв відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Крім того, враховуючи правомірність прийняття спірних наказів, вимога про нарахування та виплату невиплаченої суми грошового забезпечення та зобов`язання відповідача видати позивачу направлення для проходження медичного огляду ВЛК на базі військової частини НОМЕР_2 (Запорізький військовий госпіталь) для визначення придатності до військової служби є безпідставною та необґрунтованою.
Таким чином, за встановлених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова 

суддя А.В. Суховаров 

суддя О.В. Головко