Справа № 345/228/26 
Провадження № 22-ц/4808/1041/26 
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача: Василишин Л.В.,
суддів:  Баркова В.М., Максюти І.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2026 року, ухвалене у складі судді Миговича О.М. в місті Калуші, у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, 
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2026 року адвокат Огнев`юк Я.В. в інтересах Моторного (транспортного) страхового бюро України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.
В обґрунтування позову зазначав, що 16 жовтня 2022 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено металеву огорожу (відбійник), що перебуває на балансі Служби автомобільних доріг у Рівненській області. Оскільки зазначена ДТП є страховим випадком, а цивільно-правова відповідальність відповідача на момент її вчинення не була застрахована, МТСБУ виплатило потерпілому страхове відшкодування, у зв`язку з чим до нього перейшло право вимоги до відповідача. Оскільки у добровільному порядку відповідач понесені позивачем витрати не відшкодував, останній звернувся до суду з цим позовом. 
Просив стягнути з відповідача на свою користь відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 27 820,06 грн, вартість послуг експерта у розмірі 2320 грн, а також 3328 грн судового збору.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України у рахунок відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, грошові кошти у розмірі 27 820,06 грн, а також судові витрати в розмірі 3 071,74 грн. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з того, що після виплати МТСБУ страхового відшкодування до нього перейшло право регресної вимоги до відповідача в межах виплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 27 820,06 грн. 
Водночас суд відмовив у стягненні 2 320,00 грн витрат на збір документів та визначення розміру шкоди, оскільки такі витрати не входять до складу страхового відшкодування, є витратами, пов`язаними зі звичайною господарською діяльністю страховика, та не підлягають відшкодуванню в порядку регресу. 
У зв`язку з частковим задоволенням позову суд також стягнув з відповідача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
ОСОБА_1 на рішення суду подав апеляційну скаргу, оскільки вважає оскаржене рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням судом норми матеріального права та неповним з`ясуванням обставини справи.
На думку апелянта, місцевий суд дійшов передчасного висновку про наявність у Моторного (транспортного) страхового бюро України права зворотної вимоги до відповідача лише з огляду на факт здійснення страхового відшкодування. Однак сам по собі факт виплати не є безумовною підставою для виникнення права регресу, оскільки таке право виникає виключно у випадках, прямо передбачених законом.
Суд не врахував, що відповідач є учасником бойових дій та на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди проходив військову службу, у зв`язку з чим був звільнений від обов`язку укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відтак вважає, що відсутність у нього полісу ОСЦПВ не є порушенням вимог закону та не може бути підставою для застосування регресної відповідальності.
Зважаючи на викладене, просить рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2026 року в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.
Позиція інших учасників справи
Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України - Огнев`юк Я.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечив. Вказує, що під час розгляду справи судом першої інстанції скаржник був належним чином повідомлений про розгляд справи, скористався своїм правом на подання відзиву через представника, однак не надав жодних доказів на підтвердження статусу учасника бойових дій та не посилався на наявність пільг, передбачених пунктом 13.1 статті 13 Закону. Відтак суд першої інстанції був позбавлений можливості надати оцінку цим обставинам та перевірити наявність підстав для застосування зазначених норм. При цьому посвідчення учасника бойових дій було видане ще 26.04.2016, тобто існувало задовго до виникнення спірних правовідносин та перебувало у володінні скаржника. Будь-яких об`єктивних причин, які б унеможливлювали подання цього доказу до суду першої інстанції, ані в апеляційній скарзі, ані в матеріалах справи не наведено.
Представник позивача з посиланням на правову позицію Верховного Суду, яка міститься в постанові від 23 липня 2020 року у справі № 378/305/18зазначив, що дослідження допускається лише за наявності виняткових обставин. У даному випадку такі обставини відсутні.
З огляду на викладене просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області - без змін.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи та ціну позову в цій справі, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2026 року оскаржується в частині стягнення з відповідача відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, у розмірі 27 820,06 грн, в іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи
Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 31.10.2022 встановлено, що ОСОБА_1 16.10.2022 о 14:40 год на а/д М-06 Київ-Чоп 358 км, керуючи транспортним засобом «RenaultKangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу вчасно зреагувати на її зміну, не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив наїзд на металеву огорожу (відбійник), чим пошкодив його покриття 14 м. При ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження (а.с.17). 
Згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
На дату настання ДТП, відносно автомобіля «RenaultKangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував відповідач, поліс цивільно-правової відповідальності, яким би був забезпечений даний транспортний засіб, був відсутній.
16 жовтня 2022 року сталася ДТП за участю транспортного засобу «RenaultKangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого водій здійснив наїзд на металеву огорожу (відбійник), чим пошкодив його покриття 14 м (а.с. 24-25).
Ділянка автомобільної дороги М-06 Київ-Чоп, км 358 + 400 м з розміщеними на ній технічними засобами та спорудами організації дорожнього руху перебуває на балансі Служби автомобільних доріг у Рівненській області згідно з довідкою Служби автомобільних доріг у Рівненській області № 12/1740 від 18.10.2022 (а.с. 14).
Листом Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області №12/1989 від 05.10.2023 повідомлено, що відповідно до наказу Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України від 31.03.2023 № Н-131 Службу автомобільних доріг у Рівненській області перейменовано на Службу відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області. 05.04.2023 внесені відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області надсилає заяву про здійснення відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 06.10.2022 на а/д М-06 Київ-Чоп, км 358+400 м за участі транспортного засобу Renault Kangoo, GST 47035 під керуванням ОСОБА_1 (а.с.20).
Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 14.12.2022, вартість майнового збитку, завданого власнику майна, що знаходиться за адресою: Рівненська обл., а/д М-06 Київ-Чоп км 358+ 260 становить на дату оцінки: 33 384,07 грн 07 коп. з ПДВ., 27 820.06 грн. 06 коп. без ПДВ (а.с. 27-47).
Згідно із наказом від МТСБУ прийнято рішення про виплату Службі автомобільних доріг у Рівненській області за шкоду заподіяну в результаті ДТП – 27 820,06 грн (а.с.49).
Факт перерахування Службі автомобільних доріг у Рівненській області регламентної виплати в сумі 27 820,06 грн підтверджується платіжною інструкцією від 16.10.2023 року №976725 (а.с. 57).
Згідно з посвідченням серії НОМЕР_2 від 02.07.2024 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи і має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с. 70).
Відповідач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 26.04.2016 (а.с. 101).
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб.
Частиною першою статті 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Зазначена норма, що регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.
У пункті 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з підпунктами «а», «г» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.
Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на час вчинення ДТП (16 жовтня 2022 року), передбачено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
У Рішенні від 23 грудня 2014 року № 7-рп/2014 у справі № 1-6/2014 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, то відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на час вчинення ДТП (16 жовтня 2022 року), він був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.
Подібні правові висновки щодо звільнення учасників бойових дій від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України на підставі пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наведено в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 521/6088/16-ц (провадження № 61-17101св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 336/851/17 (провадження № 61-25433св18).
Оскільки підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено виняток щодо права МТСБУ подати регресний позов до водія транспортного засобу, який звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України відповідно до пункту 13.1 статті 13 цього Закону, то, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов передчасного висновку про підставність позову МТСБУ до ОСОБА_1 про відшкодування здійсненої страхової виплати в порядку регресу та помилкового його задоволив.
Що стосується заперечень представника позивача про відсутність підстав для врахування статусу відповідача та неподання відповідних доказів у суді першої інстанції, то такі колегія суддів відхиляє.
Так, з матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем було подано посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджує його належність до категорії осіб, які користуються спеціальними гарантіями, передбаченими законодавством у сфері обов`язкового страхування. Отже, твердження про повну відсутність доказів спеціального статусу відповідача є таким, що не відповідає матеріалам справи.
Посилання позивача на те, що відповідач не заявляв про застосування пункту 13.1 статті 13 Закону, не може бути підставою для неврахування судом встановлених у справі обставин, оскільки відповідно до статті 13 ЦПК України та принципу змагальності судового процесу суд зобов`язаний всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати всі обставини справи та надати належну правову оцінку всім доказам, що містяться в матеріалах справи, незалежно від правової позиції чи кваліфікації, запропонованої сторонами.
За наведених обставин та з урахуванням вимог п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, оскаржуване рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене з допущенням невідповідності викладених у рішенні суду висновків обставинам справи, і неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в оскарженій частині.
Керуючись статтями 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.
Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2026 року в частині вимог про стягнення відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, у розмірі 27 820,06 грн та стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
В задоволенні позовної вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, у розмірі 27 820,06 грн та стягнення судового збору – відмовити.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 29 червня 2026 року.

Суддя-доповідач: Л. В. Василишин 
Судді:  В. М. Барков
І.О. Максюта