ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2026 м. Дніпро Справа № 908/1465/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б.,
суддів: Верхогляд Т.А., Іванова О.Г., 
секретар судового засідання Абадей М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Квік» на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.09.2024 у справі № 908/1465/24 (суддя Дроздова С.С.), повний текст рішення складено 07.10.2024
за позовом Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Північно-східного офісу Держаудитслужби, м. Харків
до відповідача-1 Структурного підрозділу «Служба приміських пасажирських перевезень» Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Харків
відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний завод «Квік», м. Запоріжжя
третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, м. Дніпро
про визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

В травні 2024 року заступник керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Північно-східного офісу Держаудитслужби до відповідачів 1, 2: АТ «Українська залізниця» в особі Структурного підрозділу «Служба приміських пасажирських перевезень» Регіональної філії «Південна залізниця» та ТОВ «Машинобудівний завод «Квік» (далі – ТОВ «МЗ «Квік») про:
- визнання недійсним укладеного між ПАТ «Українська залізниця» в особі Структурного підрозділу «Служба приміських пасажирських перевезень» Регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та ТОВ «МЗ «Квік» договору від 24.11.2017 № П/НРП-172348/НЮ;
- стягнення з ТОВ «МЗ «Квік» на користь АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» 963 102,00 грн, а з АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» одержаних ним за рішенням суду 963 102,00 грн стягнути в дохід держави в особі Північно-Східного офісу Держаудитслужби.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.09.2024 позовні вимоги заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Північно-східного офісу Держаудитслужби до АТ «Українська залізниця» в особі Структурного підрозділу «Служба приміських пасажирських перевезень» Регіональної філії «Південна залізниця» та ТОВ «МЗ «Квік» задоволено.
Визнано недійсним договір від 24.11.2017 № П/НРП-172348/НЮ, укладений між АТ «Українська залізниця» в особі Структурного підрозділу «Служба приміських пасажирських перевезень» Регіональної філії «Південна залізниця» та ТОВ «Машинобудівний завод «Квік».
Стягнуто з ТОВ «МЗ «Квік» на користь АТ «Українська залізниця» в особі Структурного підрозділу «Служба приміських пасажирських перевезень» Регіональної філії «Південна залізниця» 963 102,00 грн, а з АТ «Українська залізниця» в особі Структурного підрозділу «Служба приміських пасажирських перевезень» Регіональної філії «Південна залізниця» одержані ним за рішенням суду кошти в сумі 963 102,00 грн стягнуто в дохід держави в особі Північно-східного офісу Держаудитслужби.
Стягнуто з ТОВ «МЗ «Квік» на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області кошти витрачені у 2024 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави в суді у сумі 17 474,53 грн.

2. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач-1 – АТ «Українська залізниця» оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду і просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги просить покласти на позивача.
Посилаючись на статті 236 та 269 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК), а також практику Верховного Суду і Європейського суду з прав людини щодо стандарту доказування та необхідності повного і всебічного дослідження доказів, апелянт вважає, що суд першої інстанції ухвалив необґрунтоване рішення без належного дослідження всіх доказів та обставин справи.
Відповідач-1 вказує, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України (далі – ЦК) у сукупності з ч. 1 ст. 203 ЦК, дійшовши помилкового висновку про порушення спірним договором інтересів держави та суспільства лише на підставі встановлення факту антиконкурентних узгоджених дій учасників закупівлі. 
На думку апелянта, сам факт порушення законодавства про захист економічної конкуренції не свідчить автоматично про недійсність укладеного договору та не є достатнім для застосування наслідків, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК.
У скарзі зазначено, що відповідно до статей 203, 204, 215 та 228 ЦК правочин вважається правомірним, доки його недійсність не встановлена законом або судом, а для визнання договору недійсним необхідним є встановлення обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочину, наявність порушеного права, а також спрямованості правочину на порушення публічного порядку та інтересів держави і суспільства. Апелянт наголошує, що спірний договір не був спрямований на порушення конституційних прав, незаконне заволодіння майном, його знищення чи пошкодження, а тому не може вважатися таким, що порушує публічний порядок у розумінні ст. 228 ЦК.
Відповідач-1 зазначає, що судом не встановлено жодних негативних наслідків для держави або АТ «Укрзалізниця» внаслідок укладення та виконання спірного договору. Навпаки, закупівля послуг через систему Prozorro за ідентифікатором UA-2017-09-28-000953-a здійснювалась за власні кошти АТ «Укрзалізниця», а не за бюджетні кошти, при цьому очікувана вартість закупівлі становила 1 240 044,00 грн з ПДВ, тоді як договір укладено на суму 963 102,00 грн з ПДВ, що на 276 942,00 грн менше очікуваної вартості, що свідчить про економічну вигоду для замовника та відсутність шкоди державним інтересам. Крім того, оскільки використані для закупівлі кошти, не є бюджетними у розумінні ст. 95 Конституції України та Бюджетного кодексу України, відсутні правові підстави для їх стягнення в дохід держави. 
Апелянт посилається на положення постанов Кабінету Міністрів України № 106 від 16.02.2011 та № 1163 від 22.12.2010 і зазначає, що вони регулюють питання повернення саме бюджетних коштів у разі їх нецільового використання.
Відповідач-1 звертає увагу на правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справах № 125/2157/19 та від 21.06.2023 № 905/1907/21 щодо реституції як способу відновлення прав сторін недійсного правочину та вважає, що у даному випадку відсутні підстави для стягнення коштів у дохід держави.
Також, у скарзі підкреслено, що Північно-східний офіс Держаудитслужби не є учасником спірних правовідносин, а його права чи інтереси укладенням договору не порушувалися.
Окремо в апеляційній скарзі зазначено, що чинне законодавство, у тому числі законодавство про захист економічної конкуренції, не передбачає автоматичної недійсності договору, укладеного за результатами процедури закупівлі, у разі встановлення антиконкурентних узгоджених дій учасників торгів, на що, зокрема, звернув увагу Верховний Суд у постанові від 18.01.2024 у справі № 910/114/19.
Щодо порушень норм процесуального права апелянт зазначає, що суд першої інстанції не встановив належним чином усіх обставин справи, не дослідив наявність реальних негативних наслідків для держави чи суспільства та фактично надав преюдиційне значення рішенню адміністративної колегії Південно-Східного міжобласного територіального відділення АМК України від 10.10.2023 № 54/60-р/к у справі № 54/35-20, хоча чинним законодавством не передбачено преюдиційності рішень органів Антимонопольного комітету України.
Апелянт наголошує, що зазначеним рішенням встановлено лише факт порушення законодавства про захист економічної конкуренції та застосовано штрафні санкції, але не встановлено наявності збитків чи інших негативних наслідків.
Крім того, апелянт вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на правові позиції Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18 та від 10.06.2021 у справі № 910/114/19, оскільки фактичні обставини та предмет спору у зазначених справах істотно відрізняються від правовідносин у справі № 908/1465/24. Зокрема, у справах, на які послався суд, предметом спору були договори, укладені за бюджетні кошти, а судами встановлювались факти завищення або заниження вартості предмета закупівлі та наявність шкоди державним інтересам.
Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки доказам, поданим АТ «Укрзалізниця», зокрема витягу з довідки планової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» за період з 01.01.2017 по 30.06.2020, яким підтверджується відсутність порушень інтересів держави чи ознак порушення публічного порядку.

Крім того, в апеляційному порядку рішення суду оскаржує відповідач-2 – ТОВ «Квік», який є солідарним з доводами та вимогами апеляційної скарги відповідача-1.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційні скарги прокурор детально обґрунтовує, що за змістом ст. 228 ЦК правочин є таким, що суперечить інтересам держави і суспільства за наявності умислу сторони (або сторін), а у випадку встановлення антиконкурентних узгоджених дій учасників закупівлі має місце спотворення результатів торгів та відсутність реальної конкуренції. 
Прокурор посилається на рішення адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення АМКУ від 10.10.2023 № 54/60-р/к, яким встановлено узгоджені дії ТОВ «МЗ «Квік» та ТОВ «Елтранс Україна», що призвели до спотворення результатів тендеру, а також на те, що ці обставини фактично підтверджені матеріалами справи та не заперечуються відповідачами.
Прокурор наголошує, що договір дійсно виконано сторонами, а кошти у сумі 963 102,00 грн фактично отримані виконавцем, при цьому умисел на порушення інтересів держави наявний щонайменше у ТОВ «МЗ «Квік», яке усвідомлювало протиправність узгоджених дій та їх наслідки.
Доводи відповідачів щодо відсутності шкоди або більш вигідних цінових пропозицій, на думку прокурора, не мають значення для предмета доказування, оскільки достатнім є встановлення факту антиконкурентних узгоджених дій та спотворення результатів торгів. 
Окремо прокурор вважає безпідставними посилання відповідача-2 на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 918/1043/21 від 18.09.2024, оскільки в ній вирішувалися інші правовідносини та застосовувалися інші наслідки недійсності (ст. 216 ЦК), тоді як у даній справі застосуванню підлягає спеціальна конструкція ч. 3 ст. 228 ЦК.
З урахуванням викладеного прокурор просить апеляційні скарги АТ «Українська залізниця» та ТОВ «МЗ «Квік» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 25.09.2024 у справі № 908/1465/24 залишити без змін.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно з відомостями, розміщеними в електронній системі публічних закупівель https://prozorro.gov.ua Регіональною філією «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - замовник, споживач, відповідач-1), 27.09.2017 опубліковано відомості про проведення відкритих торгів із закупівлі – Послуги з ремонту, технічного обслуговування залізничного транспорту і пов`язаного обладнання та супутні послуги (Послуги з ремонту лінійного обладнання рухомого складу) Лот № 1 – послуги з ремонту РВЕ-25 та головних вимикачів ВОВ-25, ідентифікатор закупівлі UA-2017-09-28-000953-а.
Очікувана вартість предмета закупівлі становила 1 240 044,00 грн. 
Відповідно до тендерної документації, критерієм вибору переможця була ціна – 100%.
Тендерні пропозиції з метою участі у відкритих торгах подано двома суб`єктами господарювання: ТОВ «ТВК «Квік-2006» (станом на 03.02.2023 назва – ТОВ «МЗ «Квік») та ТОВ Компанія «Елтранс Україна», що підтверджується формою реєстру отриманих тендерних пропозицій.
Тендерна пропозиція ТОВ «Елтранс Україна» становила 963 816,00 грн, а ТОВ «ТВК «Квік-2006» становила 963 102,00 грн.
Упродовж аукціону розмір пропозицій учасників не змінювався.
Ураховуючи, що найбільш економічно вигідну пропозицію виявилася тендерна пропозиція ТОВ «ТВК «Квік-2006», що підтверджується формою протоколу розкриття тендерних пропозицій та у подальшому визнана переможною.
Рішенням тендерного комітету Замовника, оформленим протоколом засідання його тендерного комітету № 3 від 07.11.2017, переможцем торгів за лотом № 1 визначено ТОВ «ТВК «Квік-2006», тендерна пропозиція якого із сумою 963 102,00 грн відповідала кваліфікаційним критеріям, встановленим у тендерній документації замовника.
У зв`язку з викладеним електронною системою закупівель сформовано повідомлення про намір укласти договір.
Так, за результатом проведення відкритих торгів 24.11.2017 між Замовником -Структурним підрозділом «Служба приміських пасажирських перевезень» РФ «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та переможцем за лотом № 1 ТОВ «ТВК «Квік-2006» укладено Договір № П/НРП-172348/НЮ про закупівлю послуг з ремонту лінійного обладнання моторвагонного рухомого складу (далі – Договір).
Відповідно до розділу 1 Договору визначено, що Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги з ремонту лінійного обладнання моторвагонного рухомого складу згідно специфікації (додаток № 1) і графіка подачі в ремонт та видачі з ремонту обладнання (додаток № 2), які є невід`ємною частиною щодо цього Договору.
Пунктом 3.1 Договору узгоджено, що сума Договору становить 802 585,00 грн, ПДВ – 160 517,00 грн. Разом з ПДВ – 963 102,00 грн.
Акт приймання-передачі від 06.12.2017 по Договору № П/НРП-172348/НЮ від 24.11.2017 між ТОВ «ТВК «Квік-2006» та ВП «Моторвагонне депо Полтава» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» підтверджується передання обладнання на ремонт.
Відповідно до акту приймання обладнання з ремонту № 1 від 27.12.2017, акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1227.1 від 27.12.2017, рахунку на оплату № 1227.1 від 27.12.2017, товарно-транспортної накладної № Р1227.1 від 27.12.2017, накладної-вимоги № 1227 від 28.12.2017, підтверджується виконання ТОВ «ТВК «Квік-2006» послуг, передбачених Договором на суму 585 313,20 грн.
Також, відповідно до акту видачі з ремонту обладнання № 2 від 29.12.2017, акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1229.28 від 29.12.2017, рахунку на оплату № 1229.28 від 29.12.2017, ТТН № Р1229.28 від 29.12.2017, підтверджується виконання ТОВ «ТВК «Квік-2006» послуг, передбачених Договором на суму 377 788,80 грн.
На виконання умов Договору № П/НРП-172348/НЮ Замовником сплачено на розрахункові рахунки ТОВ «ТВК «Квік-2006» кошти на загальну суму 963 102,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: від 14.02.2018 на суму 585 313,20 грн; № 711494 від 14.02.2018 на суму 377 788,80 грн та банківськими виписками за 15.02.2018 та 14.02.2018.
Згідно інформації Служби приміських пасажирських перевезень Регіональної філії «Південна залізниця» викладеної у листі від 26.04.2024 за вих. № НРП-02-06/221 «Щодо надання інформації», Договір від 24.11.2017 за № П/НРП-172348/НЮ виконано в повному обсязі.
У подальшому, рішенням адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 10.10.2023 № 54/60-р/к у справі № 54/35-20 визнано, що ТОВ «ТВК «Квік-2006» та ТОВ «Елтранс Україна», вчинили порушення, передбачене п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, шляхом спотворення результатів тендеру (торгів), проведених Регіональною філією «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на закупівлю: код ДК 021:2015-50220000-3 Послуги з ремонту, технічного обслуговування залізничного транспорту і пов`язаного обладнання та супутні послуги (Послуги з ремонту лінійного обладнання рухомого складу) Лот № 1 - послуги з ремонту розпорядників РВЕ-25 та головних вимикачів ВОВ-25 [оголошення про проведення процедури закупівлі розміщено на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель https://prozorro.gov.ua/tender/ UA-2017-09-28-000953-а]. 
За вказане порушення накладено штрафи на ТОВ «МЗ «Квік» та ТОВ «Елтранс Україна» по 29 000,00 грн (п.п. 2-3 рішення АМКУ № 54/60-р/к).
Вказане рішення (за винятком конфіденційних даних та інформації з обмеженим доступом) оприлюднене на офіційному веб-сайті Південно-східного міжобласного територіального відділення АМКУ.
Адміністративною колегією, при розслідуванні даної справи, встановлено обставини, які свідчать про порушення ТОВ «МЗ «Квік» вимог законодавства, а саме:
1) наявність сталих господарських відносин, між ТОВ «Машинобудівний завод «Квік» та ТОВ «Елтранс Україна» (п. 4.1.1 Рішення);
2) надання фінансової допомоги (п. 4.1.2 Рішення);
3) перехід працівника з ТОВ «ТВК «Квік-2006» на посаду керівника ТОВ «Елтранс Україна» (п. 4.1.3 Рішення);
4) використання одних і тих же ІР-адрес у господарській діяльності: вхід до системи «Клієнт-Банк» для здійснення операцій по банківських рахунках; подання звітності до органів ДФС з однієї і тієї ж ІР-адреси; вхід на поштові електронні скриньки (п.п. 4.1.4.1, 4.1.4.2., 4.1.4.3 п. 4.1.4 Рішення);
5) синхронні дії Відповідачів, а саме: завантаження тендерних пропозицій; подання звітності до органів ДФС в один день; вхід до поштових електронних скриньок в один день та практично в один час; синхронна зміна ІР-адрес при вході в дистанційну систему «Клієнт-Банк» (п.п. 4.1.5.1, 4.1.5.2, 4.1.5.3, 4.1.5.4 п. 4.1.5 Рішення);
6) цінова поведінка Відповідачів, а саме: при визначенні вартості предмету закупівлі; під час участі в аукціоні на торгах; (п.п. 4.1.6.1, 4.1.6.2 п. 4.1.6 Рішення);
7) спільні особливості в оформленні відповідачами файлів і документів, поданих у складі тендерних пропозицій на торги, а саме: однакові властивості електронних файлів у торгах; схожості в оформленні документів у складі тендерних пропозицій (п.п. 4.1.7.1, 4.1.7.2 п. 4.1.7 Рішення);
8) участь ТОВ «Елтранс Україна» у торгах для забезпечення перемоги ТОВ «ТВК «Квік-2006» (п. 4.1.8 Рішення).
Адміністративна колегія Південно-східного міжобласного територіального відділення АМКУ у рішенні від 10.10.2023 № 54/60-р/к у справі № 54/35-20 дійшли висновку, що ТОВ «МЗ «Квік» та ТОВ «Елтранс Україна» діяли не самостійно, а узгоджували свої дії, не змагалися між собою, що є обов`язковою умовою участі в конкурентних процедурах закупівель.
Узгодивши свої поведінку та пропозиції конкурсних торгів, вказані суб`єкти господарювання усунули конкуренцію та змагальність між собою, а отже, спотворили результати проведених замовником торгів, порушивши право замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, тобто вчинили антиконкурентні узгоджені дії, заборонені Законом України «Про захист економічної конкуренції».
Враховуючи викладене, така поведінка ТОВ «МЗ «Квік» та ТОВ «Елтранс Україна» становить порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів, заборонених відповідно до п. 1 ст. 50, п. 4 ч, 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Відповідно до інформації Південно-східного міжобласного територіального відділення АМКУ зазначеної у листі від 23.04.2024 за вих. № 54-02/696е, Рішення № 54/60-р/к у справі № 54/35-20 ТОВ «МЗ «Квік» та ТОВ «Елтранс Україна» до суду не оскаржувалось. Також, у вказаному листі зазначено, що ТОВ «МЗ «Квік» та ТОВ «Елтранс Україна» сплачено накладені на них штрафи з дотриманням термінів.
Таким чином, рішенням адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення АМКУ № 54/60-р/к від 10.10.2023 у справі № 54/35-20 встановлено, що спірний договір укладено за результатами процедури закупівлі, у межах якої учасники діяли не самостійно, а узгоджено, що призвело до спотворення результатів торгів, усунення конкуренції та формального визначення переможця.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Підставою звернення прокурором до суду стало встановлення рішенням органу АМКУ від 10.10.2023 № 54/60-р/к у справі № 54/35-20 факту антиконкурентних узгоджених дій учасників торгів, зокрема ТОВ «Машинобудівний завод «Квік» та ТОВ «Елтранс Україна», які полягали у спотворенні результатів тендеру та усуненні реальної конкуренції під час закупівлі.
Прокурор, діючи в інтересах держави в особі Північно-Східного офісу Держаудитслужби, вважає, що такі дії призвели до укладення Договору від 24.11.2017 № П/НРП-172348/НЮ з порушенням вимог законодавства про захист економічної конкуренції та публічні закупівлі, що суперечить інтересам держави і суспільства, у зв`язку з чим просить визнати вказаний Договір недійсним та застосувати наслідки його недійсності у вигляді повернення коштів АТ «Українська залізниця» і їх подальшого стягнення в дохід держави.
Суд визнав, що звернення прокурора з позовом до господарського суду здійснено в інтересах держави, у межах повноважень, визначених ст. 1311 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», з метою забезпечення законності у сфері публічних закупівель, дотримання принципів добросовісної конкуренції та захисту публічних фінансових інтересів держави, і подано у зв`язку з неналежним здійсненням захисту цих інтересів Північно-Східним офісом Держаудитслужби.
Дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доводам сторін, суд першої інстанції встановив, що договір № П/НРП-172348/НЮ від 24.11.2017 підлягає визнанню недійсним як такий, що суперечить інтересам держави та суспільства, вчинений з умислом на спотворення результатів публічної закупівлі, що призвели до усунення конкуренції та формування неконкурентного результату закупівлі, чим порушено вимоги п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та принципи добросовісної конкуренції, закріплені Законом України «Про публічні закупівлі».
Оцінюючи правову природу спірного договору та наслідки його недійсності, місцевий господарський суд застосував положення ст. 216 ЦК, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, а сторони зобов`язані повернути одержане за ним. 
Також суд дійшов висновку про необхідність застосування спеціальних наслідків недійсності правочину, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України, оскільки встановлено умисел з боку ТОВ «МЗ «Квік» на спотворення результатів тендеру. 
Суд визначив, що отримані ТОВ «МЗ «Квік» грошові кошти у сумі 963 102,00 грн підлягають поверненню РФ «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця», а відповідні кошти, отримані за рішенням суду, підлягають стягненню в дохід держави в особі Північно-Східного офісу Держаудитслужби як органу, уповноваженого здійснювати контроль за надходженнями бюджету.
Суд також врахував практику Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 910/1421/16, від 15.02.2018 у справі № 911/1023/17, від 17.04.2018 у справі № 910/1424/16, від 31.05.2018 у справі № 911/639/17, від 09.07.2019 у справі № 911/1113/18, від 10.06.2021 у справі № 910/114/19, від 15.12.2021 у справі № 910/6271/17 від 13,01.2022 у справі № 908/3736/15 в частині того, що питання про те, чи мало місце протиправне діяння та чи вчинене воно відповідною особою, як і спрямованість умислу особи, може доводитися іншими наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності з урахуванням вимог, визначених процесуальним законом. При цьому вирок суду, постановлений у кримінальній справі, не є єдиним та обов`язковим доказом вини.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що порушення принципів публічних закупівель і добросовісної конкуренції підтверджується рішенням адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення АМКУ № 54/60-р/к від 10.10.2023 у справі № 54/35-20, а сам факт антиконкурентних узгоджених дій виключає реальну конкурентність процедури закупівлі, що суперечить меті Закону України «Про публічні закупівлі» та інтересам держави. Відтак, укладення договору відбулося за відсутності належної конкуренції та з нівелюванням результатів тендеру.
Окремо суд відхилив заперечення відповідачів щодо неналежності обраного прокурором способу захисту, зазначивши, що визнання правочину недійсним прямо передбачене ст. 16 ЦК та є належним і ефективним способом захисту порушеного права, а у поєднанні із застосуванням наслідків недійсності правочину забезпечує реальне відновлення порушених інтересів держави. 
При цьому, судом підкреслено, що накладення адміністративного штрафу не є достатнім способом відновлення порушених інтересів у сфері публічних закупівель.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги у сукупності з установленими судом першої інстанції обставинами справи та правовим регулюванням спірних правовідносин, апеляційний суд виходить із такого.
Ключовим доводом апелянта є заперечення правильності застосування судом першої інстанції ч. 3 ст. 228 ЦК та висновку про порушення спірним договором публічного порядку, мотивоване тим, що встановлений у справі факт антиконкурентних узгоджених дій учасників закупівлі сам по собі не свідчить про наявність посягання на фундаментальні інтереси держави і суспільства та не може автоматично зумовлювати нікчемність договору і його наслідки у вигляді двосторонньої реституції. 
Частинами 1, 2 ст. 228 ЦК передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Застосовуючи ч. 1 ст. 228 ЦК, слід враховувати логіку викладу норм у цій статті в цілому, а саме закладену там ієрархію цінностей: у ч. 1 йдеться про охоплені категорією публічного порядку цінності засадничого значення для суспільства, які є очевидними (у балансі приватного і публічного інтересів тут з очевидністю переважає загальний, публічний інтерес настільки, що існування приватного інтересу може навіть не визнаватись); натомість у ч. 3 йдеться про інтереси держави, суспільства, його моральні засади, які підлягають встановленню, оцінці і, якщо вони переважатимуть приватний інтерес, на задоволення якого був укладений правочин, він може бути визнаний недійсним.
Верховний Суд України в постанові від 13.04.2016 у справі № 6-1528цс15 сформулював детальний висновок щодо застосування ст. 228 ЦК (в контексті визначення терміну «публічний порядок»):
«Статтею 228 ЦК України визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, вважаються серйозними порушеннями законодавства, мають антисоціальний характер і посягають на істотні громадські та державні (публічні) інтереси, та встановлено перелік правочинів, які є нікчемними та порушують публічний порядок. Відповідно до цієї статті, по-перше, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; по-друге, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину. При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку.
З огляду на зазначене, можна зробити висновок, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.
Отже, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (статті 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.
Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок.
При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо».
Апеляційний суд враховує, що рішення органу Антимонопольного комітету України про встановлення антиконкурентних узгоджених дій учасників торгів не є самостійною та достатньою підставою для кваліфікації правочину як нікчемного за ст. 228 ЦК. Таке рішення має доказове значення виключно щодо факту порушення законодавства про захист економічної конкуренції, однак не підміняє собою правову кваліфікацію правочину щодо його спрямованості на досягнення протиправної мети. 
За таких умов саме по собі встановлення антиконкурентних узгоджених дій учасників закупівлі не є автоматичним доказом наявності підстав для застосування ч. 3 ст. 228 ЦК, однак у системному зв`язку з іншими встановленими у справі обставинами може свідчити про спрямованість правочину на досягнення протиправного результату, що виходить за межі звичайного порушення законодавства про захист економічної конкуренції та набуває ознак посягання на публічний порядок.
У цьому контексті апеляційний суд також враховує, що для застосування ч. 3 ст. 228 ЦК визначальним є встановлення саме протиправної мети правочину, а не лише наявності формальних порушень при його укладенні чи виконанні. 
Відсутність належної оцінки спрямованості правочину на досягнення такого результату виключає можливість його автоматичної кваліфікації як такого, що порушує публічний порядок, виключно на підставі факту встановлення антиконкурентних узгоджених дій.
Таким чином, доводи апелянтів про те, що сам факт встановлення порушення законодавства про захист економічної конкуренції не може автоматично зумовлювати нікчемність договору, є обґрунтованими в частині загального підходу до застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України.
Колегія суддів також враховує правові висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23, щодо особливостей застосування ч. 3 ст. 228 ЦК, зокрема того, що передбачені цією нормою наслідки мають виключний, обмежений та пропорційний характер, оскільки є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які становлять втручання держави у право мирного володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.
На відміну від загальних наслідків недійсності правочину, визначених ст. 216 ЦК та спрямованих на відновлення попереднього майнового стану сторін шляхом двосторонньої реституції, санкції, передбачені ч. 3 ст. 228 ЦК, мають каральний характер, оскільки полягають у стягненні всього одержаного за правочином у дохід держави. Такі наслідки не спрямовані на компенсацію шкоди чи захист приватного інтересу, а є формою публічно-правового реагування держави на правочини, що вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
У зв`язку з конфіскаційною природою цієї санкції суд при вирішенні питання про застосування ч. 3 ст. 228 ЦК зобов`язаний враховувати критерії, сформульовані у практиці ЄСПЛ щодо допустимості конфіскації без обвинувального вироку суду. 
Таке втручання у право власності допускається лише за умови, якщо воно: ґрунтується на законі, переслідує легітимну мету в публічних інтересах та відповідає принципу пропорційності, тобто забезпечує справедливий баланс між інтересами суспільства та правами особи. 
Отже, застосування ч. 3 ст. 228 ЦК можливе лише у виняткових випадках, коли йдеться про особливо тяжкі порушення публічного порядку, зокрема пов`язані з вчиненням кримінального правопорушення, підтвердженого обвинувальним вироком суду, або коли внаслідок правочину державі чи суспільству завдано значних збитків, а винна особа отримала відповідне незаконне збагачення.
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що конфіскаційні заходи можуть бути виправданими насамперед у справах, пов`язаних із тяжкими кримінальними правопорушеннями, організованою злочинністю, корупцією, відмиванням коштів, незаконним збагаченням або іншим майном, безпосередньо пов`язаним зі злочинною діяльністю чи набутим унаслідок такої діяльності. Водночас Суд висловлював застереження щодо поширення конфіскаційних механізмів на випадки звичайних адміністративних чи господарських порушень, оскільки це створює ризик непропорційного втручання у право власності.
Для застосування ч. 3 ст. 228 ЦК недостатньо самого факту порушення законодавства, у тому числі законодавства про захист економічної конкуренції чи правил проведення публічних закупівель. Необхідним є доведення того, що сам правочин за своєю суттю був спрямований на досягнення протиправної мети, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а також що внаслідок такого правочину державі чи суспільству завдано істотної шкоди або винна особа отримала незаконне та безпідставне збагачення. 
Антиконкурентні узгоджені дії при проведенні торгів самі по собі не свідчать про те, що укладений договір є таким, що суперечить інтересам держави і суспільства у розумінні ч. 3 ст. 228 ЦК, особливо якщо не доведено завдання державі майнової шкоди, переплати бюджетних коштів чи отримання товару неналежної якості.
Конфіскаційне стягнення щодо особи, яка не мала умислу на порушення інтересів держави і суспільства, також може порушувати принцип пропорційності, оскільки така особа втрачає очікуваний результат угоди, несе витрати, позбавляється отриманого майна або коштів та фактично зазнає негативних наслідків за правопорушення іншої сторони.
Практика ЄСПЛ виходить із того, що справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява №29979/04), «Кривенький проти України» від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
З урахуванням вищевказаного, колегія суддів доходить висновку, що ч. 3 ст. 228 ЦК не може застосовуватися автоматично до будь-якого порушення у сфері господарської діяльності чи публічних закупівель, адже її застосування допустиме лише за наявності виняткових обставин, коли доведено особливо небезпечний характер правочину, істотне порушення публічних інтересів, наявність умислу та необхідність саме конфіскаційного втручання, яке відповідає критеріям законності, легітимної мети та пропорційності у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та практики ЄСПЛ.
Водночас із матеріалів справи не вбачається обставин, які б свідчили про те, що спірний договір був спрямований на досягнення протиправної мети, яка посягає саме на фундаментальні засади правопорядку або публічного порядку у розумінні ст. 228 ЦК. 
Крім того, відсутній вирок у кримінальній справі щодо вини посадових осіб сторін за спірною угодою у даній справі.
Суд першої інстанції фактично обмежився посиланням на рішення адміністративної колегії АМКУ та не встановив ані незаконного заволодіння майном, ані заподіяння шкоди державному майну чи бюджету, ані інших наслідків, які б свідчили про посягання на основи економічної безпеки держави чи суспільства.
Колегія суддів враховує доводи апелянта про те, що закупівля здійснювалася АТ «Українська залізниця» за власні кошти товариства, а не за бюджетні кошти у розумінні ст. 95 Конституції України та положень Бюджетного кодексу України. При цьому судом першої інстанції не встановлено факту завищення вартості предмета закупівлі, неефективного чи нецільового використання коштів, заподіяння збитків державі або АТ «Українська залізниця», а також не наведено мотивів, з яких сам факт порушення конкурентного законодавства у даному випадку становить посягання саме на публічний порядок.
Посилання суду першої інстанції на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18 та від 10.06.2021 у справі № 910/114/19, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки фактичні обставини наведених справ істотно відрізняються від обставин даного спору. У зазначених справах судами встановлювалися факти завдання шкоди державним інтересам, спотворення результатів закупівель із негативними майновими наслідками для держави та використання бюджетних коштів, тоді як у цій справі таких обставин судом першої інстанції встановлено не було.
Колегія суддів також погоджується з доводами апелянтів про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки поданим відповідачем доказам, зокрема витягу з довідки планової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» за період з 01.01.2017 по 30.06.2020 (а. с. 48-66 т 2), яким не встановлено порушень інтересів держави, збитків чи ознак порушення публічного порядку у зв`язку з укладенням та виконанням спірного договору. 
Судом не встановлено ані факту незаконного збагачення відповідачів за рахунок держави, ані реального заподіяння шкоди державним інтересам, ані інших виключних обставин, які б виправдовували застосування спеціальних наслідків недійсності, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК.
Відтак висновки суду першої інстанції про наявність підстав для визнання спірного договору недійсним та застосування наслідків, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК, є передчасними, необґрунтованими та такими, що зроблені без належного встановлення усіх юридично значимих обставин справи.
За таких обставин апеляційні скарги АТ «Українська залізниця» та ТОВ «Квік» підлягають задоволенню, рішення господарського суду першої інстанції – скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

6. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

За результатами апеляційного перегляду справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, ухвалене з неправильним застосуванням норм процесуального права.
Доводи апеляційних скарг знайшли своє підтвердження та спростовують висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

7. Розподіл судових витрат.

Судовий збір, відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на Дніпровську окружну прокуратуру міста Запоріжжя Запорізької області.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281-285 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Квік» – задовольнити.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 25.09.2024 у справі № 908/1465/24 – скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позову заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Північно-східного офісу Держаудитслужби відмовити в повному обсязі.
Судовий збір за подання позовної заяви покласти у повному обсязі на Запорізьку обласну прокуратуру.
Стягнути з Запорізької обласної прокуратури (69005, м. Запоріжжя, вул. Дмитра Апухтіна, буд. 29А, код ЄДРПОУ 02909973) на користь Структурного підрозділу «Служба приміських пасажирських перевезень» Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, 7, код ЄДРПОУ 40081216) 26211,80 грн (Двадцять шість тисяч двісті одинадцять гривень 80 копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.
Стягнути з Запорізької обласної прокуратури (69005, м. Запоріжжя, вул. Дмитра Апухтіна, буд. 29А, код ЄДРПОУ 02909973) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Квік» (69123, м. Запоріжжя, вул. Василя Стуса, 8а, код ЄДРПОУ 38284929) 26211,80 грн (Двадцять шість тисяч двісті одинадцять гривень 80 копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17.06.2026.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов