ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
22 червня 2026 року 	Справа № 280/2084/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії 
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 05.11.2025 №083950015828;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди: навчання з 01.09.1976 по 01.07.1980, згідно з дипломом НОМЕР_1 від 01.07.1980; проходження військової служби з 11.11.1980 по 12.11.1982, згідно з військовим квитком НОМЕР_2 від 30.10.1980; роботи з 30.07.1980 по 31.10.1980 та з 13.12.1982 по 13.08.1988, згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 29.07.1980.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.10.2025 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення йому пенсії за віком, оскільки на момент звернення досяг пенсійного віку відповідно до ч.2 ст.26 Закону №1058. Рішенням від 16.10.2025 №083950015828 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до ч.2 ст.26 Закону №1058 з 19.10.2025. Страховий стаж особи становив 25 років 04 місяці 02 днів. Повторно розглянуто заяву від 09.10.2025 ГУ ПФУ в Миколаївській області та 05.11.2025 було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №083950015828. Підставою для відмови стали дії відповідача щодо неврахування страхового стажу окремих періодів роботи позивача, а саме із страхового стажу виключено періоди трудової діяльності на території Республіки Казахстан: навчання з 01.09.1976 по 01.07.1980 згідно з дипломом НОМЕР_1 від 01.07.1980; проходження військової служби з 11.11.1980 по 12.11.1982 згідно з військовим квитком НОМЕР_2 від 30.10.1980; роботи з 30.07.1980 по 31.10.1980 та з 13.12.1982 по 13.08.1988 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 29.07.1980, оскільки не надано документів, виданих органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в Республіці Казахстан, які підтверджують факт неотримання пенсійних виплат. Позивач вважає рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії протиправним, у зв`язку з чим звернувся з цим позовом до суду. Просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою від 17 березня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, призначено розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що 09.10.2025 позивач звертався до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058. Головним управлінням Пенсійного фонду України у Миколаївській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення від 05.11.2025 № 083950015828, яким вирішено: скасувати рішення від 16.10.2025 № 083950015828 про призначення пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 1058; відмовити в призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону 1058 в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 22 роки. Зазначено, що для підтвердження наявності у особи страхового стажу необхідно надати до органів Пенсійного фонду України: за періоди роботи до впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування - належним чином оформлену трудову книжку, а за її відсутності або коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, приймаються інші документи, що містять відомості про періоди роботи особи;- за періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування - індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб, за встановленою формою. Крім того вказує, що з 19.06.2023 обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, а в подальшому незалежних державах, здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів. На сьогодні двосторонні угоди/договори в галузі пенсійного забезпечення між Україною та Республікою Казахстан не укладено. Відтак, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991. Вік Позивача на день звернення із заявою про призначення пенсії становить 62 роки 11 місяців. Відповідно до статті 26 Закону № 1058 пенсійний вік становить 63 роки, необхідний страховий стаж становить - від 22 до 32 років. Рішенням органів Пенсійного фонду України від 16.10.2025 № 083950015828 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до ч.2 ст.26 Закону №1058 з 19.10.2025. Страховий стаж особи становив 25 років 04 місяці 02 дні. Повторно розглянуто заяву від 09.10.2025 та надані документи щодо обчислення страхового стажу. До страхового стажу Позивача не можливо зарахувати періоди роботи, навчання та військової служби на території Республіки Казахстан. Відтак, із страхового стажу виключено періоди трудової діяльності на території Республіки Казахстан: навчання з 01.09.1976 по 01.07.1980, згідно з дипломом НОМЕР_1 від 01.07.1980; проходження військової служби з 11.11.1980 по 12.11.1982, згідно з військовим квитком НОМЕР_2 від 30.10.1980; роботи з 30.07.1980 по 31.10.1980 та з 13.12.1982 по 13.08.1988, згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 29.07.1980, оскільки особою не надано документів, виданих органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в Республіці Казахстан, які підтверджують факт неотримання пенсійних виплат (Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, для зарахування їх до страхового стажу, затверджений Постановою Кабінету Міністрів Країн від 16.05.2025 № 562 “Деякі питання обчислення страхового стажу”). Страховий стаж Позивача для визначення права становить 14 років 0 місяців 15 днів, страховий стаж 13 років 06 місяців 26 днів. За результатами розгляду документів електронної пенсійної справи Позивача вирішено: скасувати рішення від 16.10.2025 №083950015828 про призначення пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 1058; відмовити в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 22 роки. Страховий стаж Позивача, обчислений відповідно до вищевикладених норм законодавства, згідно наданих до заяви про призначення пенсії документами є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058. Згідно наведених норм законодавства та наданих Позивачем документів відсутні правові підстави зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу періоди: навчання з 01.09.1976 по 01.07.1980, згідно з дипломом НОМЕР_1 від 01.07.1980; проходження військової служби з 11.11.1980 по 12.11.1982, згідно з військовим квитком НОМЕР_2 від 30.10.1980; роботи з 30.07.1980 по 31.10.1980 та з 13.12.1982 по 13.08.1988, згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 29.07.1980. Відтак, Головним управлінням на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів встановлено відсутність права на призначення за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Розглянувши матеріали справи, судом установлені наступні обставини.
З матеріалів адміністративної справи судом установлено, що позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.10.2025 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням органів Пенсійного фонду України від 16.10.2025 №083950015828 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 19.10.2025.
Страховий стаж особи становив 25 років 04 місяці 02 дні.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянуто заяву від 09.10.2025 та надані документи щодо обчислення страхового стажу.
05.11.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Миколаївській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення № 083950015828, яким вирішено:
скасувати рішення від 16.10.2025 № 083950015828 про призначення пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 1058;
відмовити в призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону 1058 в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 22 роки.
Відповідно до змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області від 05.11.2025 № 083950015828: вік заявника 62 роки 11 місяців. Пенсійний вік відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №1058 становить 63 роки. Необхідний страховий стаж відповідно до ч.2 ст.26 Закону №1058 становить від 22 до 32 років. 
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
із страхового стажу виключено періоди трудової діяльності на території Республіки Казахстан: 
навчання з 01.09.1976 по 01.07.1980 згідно з дипломом НОМЕР_1 від 01.07.1980; 
проходження військової служби з 11.11.1980 по 12.11.1982 згідно з військовим квитком НОМЕР_2 від 30.10.1980; 
роботи з 30.07.1980 по 31.10.1980 та з 13.12.1982 по 13.08.1988 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 29.07.1980, оскільки не надано документів, виданих органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в Республіці Казахстан, які підтверджують факт неотримання пенсійних виплат (Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР зараховують до страхового стажу для зарахування їх до страхового стажу, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 №562 «Деякі питання обчислення страхового стажу»).
Страховий стаж особи для визначення права становить 14 років 0 місяців 15 днів, страховий стаж 13 років 06 місяців 26 днів. 
Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 05.11.2025 №083950015828, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV (далі по тексту - Закон №1058-IV).
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
В силу п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.
За приписами ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.
Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У такій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
З рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області від 05.11.2025 № 083950015828, вбачається, що рішення від 16.10.2025 № 083950015828 про призначення позивачу пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 1058 скасовано та позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону 1058 в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 22 роки.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви із страхового стажу виключено періоди трудової діяльності на території Республіки Казахстан: 
навчання з 01.09.1976 по 01.07.1980 згідно з дипломом НОМЕР_1 від 01.07.1980; 
проходження військової служби з 11.11.1980 по 12.11.1982 згідно з військовим квитком НОМЕР_2 від 30.10.1980; 
роботи з 30.07.1980 по 31.10.1980 та з 13.12.1982 по 13.08.1988 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 29.07.1980, оскільки не надано документів, виданих органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в Республіці Казахстан, які підтверджують факт неотримання пенсійних виплат (Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР зараховують до страхового стажу для зарахування їх до страхового стажу, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 №562 «Деякі питання обчислення страхового стажу»).
Судом установлено, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_3 від 29.07.1980, містить, зокрема, такі записи про його роботу: 30.07.1980 зарахований до штату радгоспу на посаду механізатора у відділ №3 (наказ №101-к від 28.07.1980), 31.10.1980 звільнений зі штату радгоспу за ст.31 п.3 КЗпП (наказ №145-к від 24.10.1980), 13.12.1982 прийнятий на посаду механіка (наказ від 13.12.1982), 03.11.1983 переведений слюсарем (наказ №122 від 03.11.1983), 16.02.1984 призначений механіком, 02.10.1985 переведений водієм, 13.08.1988 звільнений за власним бажанням за п.1 ст.31 КЗпП (наказ №115-к від липня 1988 року).
Крім того трудова книжка позивача серії НОМЕР_3 від 29.07.1980 містить записи про проходження позивачем військової служби з 11.11.1980 по 12.11.1982 (військовий квиток НОМЕР_2 від 30.10.1980).
Згідно з дипломом НОМЕР_1 від 01.07.1980, позивач в 1976 році вступив до Новопокровського зооветеринарного технікуму і в 1980 році закінчив повний курс названого технікуму за спеціальністю механізація сільського господарства. Рішення Державної кваліфікаційної комісії від 01.07.1980. Позивачу присвоєно кваліфікацію технік-механік.
Судом враховано, що під час розгляду заяви позивача від 09.10.2025 відповідач не встановив будь-яких недоліків, неточностей у документах, що підтверджують вищезазначені періоди трудової діяльності позивача.
Обґрунтовуючи відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів трудової діяльності на території Республіки Казахстан: навчання з 01.09.1976 по 01.07.1980 згідно з дипломом НОМЕР_1 від 01.07.1980; проходження військової служби з 11.11.1980 по 12.11.1982 згідно з військовим квитком НОМЕР_2 від 30.10.1980; роботи з 30.07.1980 по 31.10.1980 та з 13.12.1982 по 13.08.1988 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 29.07.1980, відповідач зазначив, що позивачем не надано документів, виданих органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в Республіці Казахстан, які підтверджують факт неотримання пенсійних виплат (Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР зараховують до страхового стажу для зарахування їх до страхового стажу, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 №562 «Деякі питання обчислення страхового стажу»).
Суд критично оцінює доводи відповідача про неможливість зарахування страхового стажу позивача періодів трудової діяльності на території Республіки Казахстан та зазначає наступне.
Згідно зі ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Приписами частини другою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Республіка Казахстан (далі - Угода).
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).
Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно зі статтею 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
Частиною другою статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російської федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Отже, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено Україні вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві. Зазначена постанова набрала чинності 02.12.2022.
Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відтак, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 Україна, як держава учасниця Угоди, виконує зобов`язання, взяті згідно з Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не стосуються періодів трудової діяльності осіб, що мали місце в період дії вказаної Угоди, тобто до 01.01.2023.
Суд зазначає, що за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
Оскільки Україна вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тобто відсутній міжнародний договір з Республікою Казахстан, то періоди роботи (служби) на її території враховуються по 31.12.1991.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Деякі питання обчислення страхового стажу» від 16.05.2025 за №562, яка набрала чинності 20.05.2025.
Пунктом 1 Постанови №562 затверджено Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу (надалі по тексту також Порядок №562) та Порядок підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком.
Порядок №562 визначає механізм підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування таких періодів трудової діяльності до страхового стажу, зокрема на пільгових умовах.
За змістом пункту 3 Порядку №562 у разі коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах.
Приписами п. 4 Порядку №562 унормовано, що у разі коли у заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат.
У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів.
За змістом абз.5-6 Порядку №562 МЗС протягом п`яти робочих днів з дня отримання зазначеного запиту передає дипломатичними каналами іншій державі та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запит з інформацією про те, що всі особисті дані, які будуть зазначені в наданих документах, є конфіденційними. Після отримання документів до даних, які зазначені в них, будуть застосовані вимоги Законів України "Про інформацію", і такі дані будуть використовуватися виключно для потреб, пов`язаних з питаннями загальнообов`язкового державного соціального страхування, визначених законом.
Якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР,пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР. У такому разі в заяві про призначення пенсії особа зазначає інформацію про те, що вона не отримує пенсійних виплат у відповідній державі та не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР можуть бути зараховані до страхового стажу лише за умови (1) відсутності налагодженого обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та відповідної держави або (2) за умови ненадання відповіді на запит МЗС України протягом 45 днів з дати його надсилання.
Докази того, що відповідач відповідно до Постанови №562 звернувся до Міністерства закордонних справ України із запитом до іншої країни щодо здійснення або нездійснення пенсійних виплат за період трудової діяльності до 1 січня 1992 року, в матеріалах справи відсутні.
Водночас, до моменту встановлення такого обміну чи отримання підтвердних документів пенсія обчислюється з урахуванням цих періодів, за умови, що особа у своїй заяві зазначає про відсутність пенсійних виплат у відповідній державі та неможливість їх документального підтвердження.
Відповідач міг скористатись зазначеним механізмом та повідомити позивача про недостатність документів, необхідних для прийняття рішення по суті заяви.
Суд також наголошує на тому, що відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема, реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія (пункт 1.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1).
З огляду на те, що запит відповідачем не був здійснений (доказів зворотного суду не надано) та те, що періоди навчання/ роботи/ служби позивача на території Республіки Казахстан підтверджено записами трудової книжки НОМЕР_3 від 29.07.1980 та дипломом НОМЕР_1 від 01.07.1980, то позивач має право на врахування до його страхового стажу вищевказаних періодів трудової діяльності.
Пунктом 4 Порядку № 562 передбачено, що якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР.
Отже, обов`язок щодо отримання інформації про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992, покладається саме на органи Пенсійного фонду України, а не на осіб, які звертаються із заявами про призначення пенсії.
Суд вважає, що оскільки періоди навчання/ роботи/ служби позивача на території Республіки Казахстан підтверджено записами трудової книжки НОМЕР_3 від 29.07.1980 та дипломом НОМЕР_1 від 01.07.1980, то у пенсійного органу не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території Республіки Казахстан, а позивач не може бути позбавлений гарантованого Державою пенсійного забезпечення за наявності формальної підстави для незарахування позивачу страхового стажу при призначенні пенсії за віком, позбавлення позивача такого права при призначенні пенсії за встановлених судом вище обставин, буде непропорційним втручанням в його право на отримання відповідних пенсійних виплат, гарантованого статтею 1 протоколу першого Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.
Також, Верховний Суд у постанові від 17 вересня 2024 року у справі №580/3576/22 вказував, що не зважаючи на вихід України з Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (ст.13 Угоди). Отже, положення відповідного міжнародного договору розповсюджується на питання пов`язані із призначенням пенсії, зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу тощо.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, неврахування періодів трудової діяльності на території Республіки Казахстан: навчання з 01.09.1976 по 01.07.1980 згідно з дипломом НОМЕР_1 від 01.07.1980; проходження військової служби з 11.11.1980 по 12.11.1982 згідно з військовим квитком НОМЕР_2 від 30.10.1980; роботи з 30.07.1980 по 31.10.1980 та з 13.12.1982 по 13.08.1988 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 29.07.1980, для розрахунку страхового стажу позивача є порушенням його конституційних прав на отримання належного пенсійного забезпечення.
Отже, розглядаючи заяву позивача про призначення пенсії, відповідач дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для призначення пенсії. Оскільки рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, прийнято не на підставі Конституції та діючого законодавства України, то воно підлягає скасуванню
Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зорустатті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 05.11.2025 №083950015828 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди: навчання з 01.09.1976 по 01.07.1980 згідно з дипломом НОМЕР_1 від 01.07.1980; проходження військової служби з 11.11.1980 по 12.11.1982 згідно з військовим квитком НОМЕР_2 від 30.10.1980; роботи з 30.07.1980 по 31.10.1980 та з 13.12.1982 по 13.08.1988 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 29.07.1980.
Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи з`ясовані обставини, досліджені матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54008, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, код ЄДРПОУ 13844159) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 05.11.2025 №083950015828.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди: навчання з 01.09.1976 по 01.07.1980 згідно з дипломом НОМЕР_1 від 01.07.1980; проходження військової служби з 11.11.1980 по 12.11.1982 згідно з військовим квитком НОМЕР_2 від 30.10.1980; роботи з 30.07.1980 по 31.10.1980 та з 13.12.1982 по 13.08.1988 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 29.07.1980.
Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова