П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/35439/25	
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.
Дата і місце ухвалення: 16 січня 2026 року, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року у справі №420/35439/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила: 
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо непроведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії, на коефіцієнт у розмірі 1,115 для забезпечення індексації пенсії; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 42 Закону України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховувався для обчислення пенсії за 2021– 2023 роки у розмірі 13 559,41 грн, на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,115 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році», та у зв`язку з цим провести виплату недоотриманих сум пенсії, починаючи з 20.04.2025. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, у якій зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, що, на думку апелянта, призвело до неправильного вирішення справи. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що представник позивача звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою довільної форми щодо проведення індексації пенсії, яка не відповідала вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, у зв`язку з чим таке звернення було розглянуто в порядку Закону України «Про звернення громадян», а заявнику надано письмову відповідь із відповідними роз`ясненнями.
Крім того, апелянт вказує, що позивачу пенсію за віком призначено 07.03.2024 шляхом переведення з пенсії за вислугу років, а під час її обчислення застосовано показник середньої заробітної плати, розрахований на основі показника за 2014– 2016 роки у розмірі 3764,40 грн, збільшеного на коефіцієнти, передбачені законодавством, унаслідок чого такий показник становив 7994,47 грн.
Апелянт зазначає, що відповідно до пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» для пенсій, призначених у 2024 році, передбачено застосування коефіцієнта збільшення 1,023, який і був використаний відповідачем під час проведення індексації пенсії позивача з 01.03.2025, а тому, на думку апелянта, підстави для застосування коефіцієнта 1,115 відсутні.
Також апелянт зазначає, що, зобов`язавши відповідача провести перерахунок пенсії у визначений судом спосіб, суд першої інстанції фактично втрутився у дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду України, оскільки питання призначення та перерахунку пенсій належать до виключної компетенції цього органу.
З огляду на викладене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
ОСОБА_1 не скористалася правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 07 березня 2024 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При призначенні пенсії було застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2021– 2023 роки, у розмірі 13 559,41 грн. 
04 вересня 2025 року представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою щодо проведення індексації пенсії з 01 березня 2025 року шляхом збільшення зазначеного показника середньої заробітної плати (доходу), який враховується для обчислення пенсії, на коефіцієнт збільшення 1,115.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 11 вересня 2025 року у задоволенні зазначеної заяви було відмовлено.
Не погодившись із таким підходом відповідача та вважаючи протиправною бездіяльність щодо непроведення індексації пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,115, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач з 2024 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», при призначенні якої було застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021– 2023 роки у розмірі 13 559,41 грн, а тому під час проведення індексації пенсії з 01 березня 2025 року відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV та пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2025 року №209 мав застосовуватися коефіцієнт збільшення 1,115, тоді як відповідач безпідставно застосував коефіцієнт 1,023, передбачений абзацом другим пункту 10 зазначеної постанови для пенсій, призначених у 2024 році. Суд першої інстанції дійшов висновку, що положення підзаконного нормативно-правового акта, які звужують зміст та обсяг прав, гарантованих законом, не підлягають застосуванню, оскільки відповідно до частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта закону суд застосовує акт вищої юридичної сили. Врахувавши правові висновки Великої Палати Верховного Суду та практику Європейського суду з прав людини щодо необхідності застосування найбільш сприятливого для особи підходу у випадку неоднозначного нормативного регулювання, суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо непроведення належного перерахунку пенсії позивача та зобов`язав відповідача провести перерахунок пенсії шляхом збільшення показника середньої заробітної плати за 2021– 2023 роки на коефіцієнт 1,115 та виплатити недоотримані суми пенсії, починаючи з 20 квітня 2025 року.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення поданого позову з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV) для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії.
Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду України для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення зазначеного показника може бути підвищений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за відповідний період.
Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду України за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим частини другої статті 42 Закону №1058-IV.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року №1282-XII (далі – Закон №1282-XII).
Згідно з абзацом другим частини першої статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема пенсії.
Положеннями статей 4 та 6 Закону №1282-XII передбачено, що економічною підставою для проведення індексації грошових доходів населення є перевищення індексом споживчих цін порогу індексації, який установлюється у розмірі 103 відсотків.
Ознаками, що характеризують індексацію доходів громадян, є місце отримання відповідних доходів та джерела їх фінансування (частина перша статті 9 Закону №1282-XII).
Таким чином, індексація має спеціальний статус державної гарантії, спрямованої на відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема пенсій, які мають систематичний характер.
Обов`язковість індексації закріплена статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року №2017-III, відповідно до якої з метою надання соціальної підтримки населенню встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів.
Відповідно до частини другої статті 19 Закону №2017-III державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
15 лютого 2022 року прийнято Закон України №2040-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення пенсійного законодавства», яким частину п`яту статті 2 Закону №1282-XII викладено у новій редакції.
Відповідно до частини п`ятої статті 2 Закону №1282-XII індексація пенсій проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону №1058-IV.
Згідно з частиною другою статті 9 Закону №1282-XII порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
З метою реалізації положень статті 42 Закону №1058-IV Кабінет Міністрів України постановою від 20 лютого 2019 року №124 затвердив Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Порядок №124), який визначає механізм проведення щорічного перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії.
Пунктом 2 Порядку №124 передбачено, що під час перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV збільшенню на відповідний коефіцієнт підлягає показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який був застосований при призначенні (попередньому перерахунку) пенсії.
Відповідно до пункту 5 Порядку №124 перерахунок пенсії проводиться без звернення особи органами Пенсійного фонду України на підставі матеріалів пенсійної справи.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2025 року №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» (далі – Постанова №209) установлено, що з 01 березня 2025 року перерахунок пенсій проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні у розмірі 1,115.
Пунктом 1 Постанови №209 передбачено проведення з 01 березня 2025 року перерахунку пенсій, призначених відповідно до законів України, зокрема Закону №1058-IV, із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,115.
Згідно з пунктом 2 Постанови №209 під час перерахунку пенсій відповідно до Порядку №124 застосовується коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні у розмірі 1,115.
Водночас абзацом другим пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2025 року №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» передбачено, що для пенсій, призначених у 2024 році, застосовується коефіцієнт збільшення 1,023.
Оцінюючи зазначене нормативне регулювання, колегія суддів виходить із того, що Закон №1058-IV не передбачає можливості застосування різних коефіцієнтів збільшення залежно від року призначення пенсії.
Навпаки, частина друга статті 42 Закону №1058-IV імперативно встановлює, що щорічний перерахунок пенсій здійснюється шляхом збільшення показника середньої заробітної плати, який враховувався для обчислення пенсії, на єдиний коефіцієнт, визначений у встановленому законом порядку.
Отже, Кабінет Міністрів України, реалізуючи делеговані йому повноваження щодо визначення порядку проведення перерахунку пенсій, не наділений правом звужувати зміст та обсяг пенсійних прав, установлених законом, або встановлювати інші правила індексації, ніж ті, що прямо передбачені Законом №1058-IV.
Відповідно до частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта закону суд застосовує акт вищої юридичної сили.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати або обмежувати права, гарантовані законом.
Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2025 року у справі №160/15379/24, від 20 лютого 2025 року у справі №560/12058/24 та від 04 грудня 2025 року у справі №440/6585/25, у яких зазначено, що положення підзаконного нормативного акта не можуть звужувати обсяг пенсійних прав, гарантованих Законом №1058-IV, а індексація пенсій повинна проводитися із застосуванням єдиного коефіцієнта збільшення, визначеного відповідною постановою Кабінету Міністрів України для відповідного року.
Таким чином, застосування відповідачем до пенсії позивача коефіцієнта 1,023 замість 1,115 суперечить вимогам частини другої статті 42 Закону №1058-IV та призводить до неправомірного зменшення розміру пенсійної виплати.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача щодо непроведення з 20 квітня 2025 року індексації пенсії позивача із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,115 є протиправними.
З метою повного та ефективного захисту порушеного права правильним є також висновок суду першої інстанції про необхідність зобов`язання відповідача провести з 20 квітня 2025 року перерахунок та виплату пенсії позивачу із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,115, з урахуванням раніше проведених виплат.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права та фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, однак не спростовують установлених судом обставин та правильності застосування норм законодавства.
Викладені у цій постанові мотиви надають вичерпну відповідь на всі істотні доводи апеляційної скарги та узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема з рішенням у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, відповідно до якого суд не зобов`язаний надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін, але повинен належним чином зазначити підстави, на яких ґрунтується його рішення.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області не підлягає задоволенню, а рішення Одеського окружного адміністративного суду підлягає залишенню без змін.
Судові витрати в порядку статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу між сторонами не підлягають.
Керуючись ст. ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року - без змін.
Судові витрати в порядку статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу між сторонами не підлягають.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук