ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 643/3623/25
Номер провадження 22-ц/818/2459/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 травня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2025 року в складі судді Мельникової І.Д. по справі № 643/3623/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства,
В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства.
Позовна заява мотивована тим, що у серпні-вересні 2009 року він мав короткочасні стосунки з ОСОБА_2 . Згодом від спільних знайомих він дізнався про те, що ОСОБА_2 вагітна. Він звернувся до ОСОБА_2 , яка підтвердила факт того, що біологічним батьком дитини є саме він, і пообіцяла не чинити перешкод у спілкуванні з майбутньою дитиною, однак просила не втручатися у її життя.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них з ОСОБА_2 народилася спільна дочка ОСОБА_3 . При реєстрації народження дитини батько був зареєстрований зі слів матері - ОСОБА_2 вказала ім`я та по-батькові рідного дядька, який на той час дуже їй допомагав.
У подальшому ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , який розірвано у березні 2017 року.
Вказав, що весь цей період він щомісяця сплачував ОСОБА_2 гроші на утримання дитини, декілька разів на місяць проводив час із дочкою, опікувався дитиною, вона знає його та ставиться до нього як до батька.
Зазначив, що він звернувся до ОСОБА_2 з проханням зареєструвати його батьківство щодо дочки належним чином, на що вона погодилася, однак зі свого боку будь-яких активних дій з цього приводу вчиняти не бажає.
Просив, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, визнати його батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зобов`язати Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести відповідні зміни до актових записів в книзі реєстрації народжень про народження ОСОБА_5 , а саме: виключити в графі «батько» відомості про батька дитини ОСОБА_6 ; включити в графі «батько» відомості про батька дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; змінити прізвище дитини з " ОСОБА_7 " на " ОСОБА_8 "; змінити по-батькові дитини з " ОСОБА_9 " на " ОСОБА_10 "; внести ці зміни в свідоцтво про народження дитини ОСОБА_5 .
Відповідачка позовні вимоги визнала.
Рішенням Салтівського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів свого батьківства щодо дитини, оскільки аналіз ДНК, виконаний Медико-генетичним центром «Мама Папа», не є висновком експертизи і не може бути належним та допустимим доказом.
На вказане рішення суду 16 січня 2026 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Сластнікова Г.О. подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду не відповідають якнайкращим інтересам дитини, зокрема, в умовах воєнного стану. Позивачем надавався результат дослідження, який підлягає оцінці як письмовий доказ. Неодноразово в судовому засіданні відповідачка заявляла про те, що позовні вимоги визнає, також надала письмову заяву про визнання позову. Суд не міг мати обґрунтованих сумнівів щодо достовірності заявлених обставин або добровільності їх визнання, оскільки допитана в судовому засіданні дитина підтвердила, що вважає позивача своїм єдиним батьком, якого вона знає та любить. Результатами проведеного дослідження встановлено, що позивач є біологічним батьком дитини з ймовірністю 99,99 %. Підстав для проведення експертизи в даній справі немає, оскільки суду надані результати аналізу ДНК на батьківство, які у сукупності з іншими доказами, показаннями свідка та визнанням відповідачкою позову свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Висновок судової молекулярно-генетичної експертизи у справах про встановлення батьківства є лише одним із засобів доказування, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами у справі. У разі відсутності висновку експертизи не виключається встановлення батьківства на підставі інших доказів (письмові, речові, електронні докази, висновки експертів, показання свідків). Суд відмовив в задоволенні позову, посилаючись на приписи ст. 128 СК України, визнавши батьком дитини ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про народження дитини, що суперечить ст. 135 СК України та наявним письмовим доказам у справі і заявам по суті, поданим представниками органів ДРАЦС. Будь-яка інша особа, яка б заявляла свої батьківські права щодо дитини, відсутня. Доказів на спростування батьківства позивача немає. За період судового розгляду у сторін народилася ще одна спільна дитина, батьком якої є позивач.
Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися. 
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 28 травня 2026 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників: 
ОСОБА_1 отримано 14 березня 2026 року (т. 1, а.с. 226);
Адвокатом Сластніковою Ганною Олександрівною, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , отримано в електронному кабінеті 04 березня 2026 року (т. 1, а.с. 220);
ОСОБА_2 – повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (т. 1, а.с. 227–228), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (т. 1, а.с. 221);
Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції отримано в електронному кабінеті 04 березня 2026 року (т. 1, а.с. 218);
Четвертим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції отримано в електронному кабінеті 04 березня 2026 року (т. 1, а.с. 219).
13 березня 2026 року від Четвертого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові надійшла заява про розгляд справи без їх участі.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харків народилась ОСОБА_5 , про що в Книзі реєстрації народжень 12 червня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 2662. У свідоцтві про народження серія НОМЕР_1 від 12 червня 2010 року батьками зазначені ОСОБА_6 – батько, ОСОБА_2 – мати (а.с. 13).
Запис про батька дитини ОСОБА_5 – ОСОБА_6 у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України №00014009797 від 11 червня 2014 року (а.с. 20-21).
ОСОБА_11 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , який розірвано 18 березня 2017 року (а.с. 12 зворот).
На підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 надані копії фотографій з дитиною за різні періоди (а.с. 22-30).
Також позивачем надано результат дослідження № 49179-59625 Аналіз ДНК на батьківство від 23 липня 2025 року, виконаний Медико - генетичним центром «Мама Папа», згідно з яким ймовірність того, що ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_5 в рамках проведеного дослідження складає 99,9999999997 %. У результаті дослідження зазначено, що він виготовлений тільки для особистого користування. Результат не може використовуватись в суді або для юридичних цілей як доказ про наявність або відсутність родинного зв`язку, оскільки відбір біологічного матеріалу виконувався без ідентифікації учасників (а.с. 105).
Допитана судом першої інстанції в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що в залі суду знаходяться її батьки, батька вона дуже любить та у неї з батьком склались дуже гарні стосунки.
У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У рішенні від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України», заява № 31111/04, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.
У частині першій статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина перша статті 135 СК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.
У статті 130 СК України передбачено, що заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.
Статтею 134 СК України передбачено, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
Тлумачення статті 128 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.
Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
У постановах Верховного Суду від 20 вересня 2024 року в справі № 183/2690/21, від 16 травня 2018 року в справі № 591/6441/14-ц, від 10 листопада 2022 року в справі № 444/526/18, від 08 березня 2023 року в справі № 205/5698/21 зазначено, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмета доказування в такій категорії справ. Доказами в такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто під час вирішення спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
У постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18, (провадження № 61-18333св19) зазначено, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.
Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).
Таким чином, висновок судово-генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 613/96/21 (провадження № 61-11529св22).
Отже, висновок експертизи з питання походження дитини є одним з ключових доказів, який підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Зазначений правовий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 10 листопада 2022 року в справі № 444/526/18, від 08 березня 2023 року в справі № 205/5698/21 та ін.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
У постанові від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Звертаючись до суду з позовом про визнання батьківства ОСОБА_1 посилався на те, що є біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З наданого позивачем результату дослідження № 49179-59625 Аналіз ДНК на батьківство від 23 липня 2025 року, що виконаний Медико - генетичним центром «Мама Папа», вбачається, що ймовірність того, що ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_5 в рамках проведеного дослідження складає 99,9999999997 %.
Вказаний результат тесту ДНК суд першої інстанції не прийняв як доказ, посилаючись на те, що він не є висновком експертизи. Також вказав, що позивач не скористався правом заявити клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, на підставі чого дійшов висновку про недоведеність позову.
Разом з тим, відповідно до ст. 105 ЦПК України обов`язковим є призначення експертизи судом, якщо у справі необхідно встановити характер і ступінь ушкодження здоров`ю; психічний стан особи; вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.
З урахуванням вимог ст.128 ЦПК України, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в сукупності, а не лише висновок експерта.
Колегія суддів звертає увагу на те, що обставина батьківства ОСОБА_1 стосовно ОСОБА_5 підтверджується дослідженими судом першої інстанції належними та допустимими доказами в їх сукупності, зокрема, заявою ОСОБА_2 про визнання позову, показаннями самої дитини, допитаної як свідка, щодо участі позивача у її житті та вихованні, численними фотографіями позивача з дитиною у різні періоди. 
Отже, незважаючи на те, що суд першої інстанції визнав неналежним та недопустимим доказом результат дослідження, проведеного Медико-генетичним центром «Мама Папа», матеріали справи містять достатньо належних, допустимих і достовірних доказів, які підтверджують факт споріднення ОСОБА_1 з неповнолітньою ОСОБА_5 .
Вказаний результат дослідження - аналіз ДНК на батьківство, наданий ліцензованим медичним центром «Мама Папа», колегія суддів оцінює не як висновок експерта, а як письмовий доказ, який у сукупності з іншими також підтверджує батьківство позивача.
До того ж, Верховний Суд у своїй практиці неодноразово погоджувався з підтвердженням батьківства на підставі висновків генотипоскопічного дослідження, складених Медико-генетичним центром «Мама-Папа». Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року в справі № 319/1358/16-ц, від 25 березня 2020 року в справі № 322/496/18, від 05 лютого 2020 року в справі № 752/23356/17, від 20 березня 2024 року в справі № 235/101/21, від 01 квітня 2025 року у справі № 127/13328/22.
Таким чином, зазначені докази в їх сукупності і взаємозв`язку підтверджують факт батьківства ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_5 , запис про батька якої здійснений зі слів матері.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає доведеними позовні вимоги про визнання батьківства та, як наслідок, внесення змін до актового запису про народження.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини по справі та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
У зв`язку з вищезазначеним апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства – задовольнити.
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , батьком дитини – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Виключити з актового запису про народження ОСОБА_5 № 2662 від 12 червня 2010 року, складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції (зараз Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції), відомості про батька ОСОБА_6 .
Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_5 № 2662 від 12 червня 2010 року, складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції (зараз Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції), змінивши відомості про батька з ОСОБА_6 на громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказавши прізвище дитини « ОСОБА_8 » замість « ОСОБА_7 », по батькові дитини « ОСОБА_10 » замість « ОСОБА_9 », із видачею нового Свідоцтва про народження.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 червня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина