Справа 688/2290/26 
№ 2/688/1731/26 

Рішення 
Іменем України

23 червня 2026 року        м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді Березюк Н.П.,
за участі секретаря судового засідання Кулеші Л.М.,
представника позивача – Бушка І.М. (в режимі відео конференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шепетівці цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, збережених без достатньої правової підстави, 
встановив:
Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.
18.05.2026 Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі АТ «ПУМБ») звернулось до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на їхню користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 25240 грн 53 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.05.2024 ОСОБА_2 відкрито у банку поточний рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватись з використанням платіжної картки. 10.08.2024 банк відкрив ОСОБА_2 поточний рахунок № НОМЕР_2 . Цього ж дня невстановлена особа з метою заволодіння чужим майном, шляхом обману – несанкціонованого доступу до автоматизованої банківської системи дистанційного обслуговування АТ «ПУМБ» - мобільного застосунку «Pumb Online» та рахунків клієнта, авторизації у вказаному застосунку від імені клієнта та несанкціонованого втручання в роботу застосунку, здійснила з рахунків ОСОБА_2 три неналежні платіжні операції з переказу грошових коштів на загальну суму 25240,53 грн. Дані платіжні операції були здійснені на рахунок неналежного отримувача за платіжною карткою № НОМЕР_3 (000208), яка емітована АТ «ВСТ Банк» та належить ОСОБА_1 16.08.2024 після того, як ОСОБА_2 повідомив про здійснення з його рахунків неналежних платіжних операцій, банк провів перевірку, за результатами якої грошові кошти були повернуті на рахунки клієнта ОСОБА_2 за рахунок власних коштів банку.
03.09.2024 за заявою АТ «ПУМБ» Чортківським РУП ГУНП в Тернопільській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12024211110000349 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України. 11.12.2025 банк направив для відповідача лист-вимогу з метою досудового врегулювання спору з вимогою протягом трьох робочих днів після отримання листа ініціювати платіжну операцію про повернення коштів. Однак, згідно інформації «Укрпошта», лист повернуто з причини невручення – за закінченням терміну зберігання. Враховуючи, що ОСОБА_1 в добровільному порядку не повернув безпідставно отримані кошти в сумі 25240,53 грн, просить стягнути з нього вказаного суму на користь банку.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених в ньому.
Узагальнені доводи та заперечення відповідача та третьої особи.
Відповідач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений за зареєстрованим місцем проживання, на адресу суду повернуто поштове відправлення з відміткою ВПЗ «адресат відсутній за вказаною адресою, в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності суду не надав.
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
18.05.2026 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з цим позовом, до якого долучив докази направлення позовної заяви з додатками відповідачу.
21.05.2026 суд отримав інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача, відкрив спрощене позовне провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 23.06.2026.
23.06.2026 суд постановив ухвалу про заочний розгляд справибез оформлення окремого документа, перейшов до стадії ухвалення судового рішення.
Виклад встановлених судом обставин та зміст спірних правовідносин.
Суд встановив, що на підставі заяви №326853472 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 05.05.2024, ОСОБА_2 в АТ «ПУМБ» відкрито поточний рахунок у форматі IBAN № НОМЕР_1 у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватись з використанням платіжної картки. 10.08.2024 на підставі заяви №200330588770 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 10.08.2024 банк відкрив ОСОБА_2 поточний рахунок № НОМЕР_2 , на який банк встановив кредитний ліміт в сумі 5000 грн. 
10.08.2024 з банківського рахунку ОСОБА_2 за № НОМЕР_1 списано кошти в сумі 19800 грн та 600 грн. Цього ж дня о 10 год 08 хв по рахунку № НОМЕР_2 також здійснена операція по переказу коштів в сумі 4700 грн зі сплатою комісії в сумі 140,53 грн, що підтверджується даними виписок по особовим рахункам за період з 10.08.2024 по 17.06.2024 та відповідним звітам по транзакціям по рахункам ОСОБА_2 , що обслуговуються в відділенні АТ «ПУМБ» в м. Коростень. 
16.08.2024 АТ «ПУМБ» відшкодувало грошові кошти для ОСОБА_2 згідно рішення Правління №849 від 30.03.2021 та повернуло на рахунки останнього грошові кошти в загальному розмірі 25240,53 грн., що підтверджується даними платіжних інструкцій №24679_2 та №24679_1 від 16.07.2024 та виписок по особових рахунках.
23.08.2024 за вих. №КНО-14.6.2/504 АТ «ПУМБ» звернувся до слідчого відділу Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області з заявою про вчинене кримінальне правопорушення щодо несанкціонованого зняття коштів з двох рахунків ОСОБА_2 на загальну суму 25240,53 грн. На підставі вказаної заяви 03.09.2024 відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024211110000349 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України та розпочате досудове розслідування, що слідує з витягу з ЄРДР №12024211110000349 від 03.09.2024 та відповіді Чортківської окружної прокуратури за вих. №55-3878 від 12.09.2024.
Відповідно до відповіді АТ «ВСТ Банк», наданої на запит позивача від 02.12.2025, отримувачем коштів за неналежними платіжними операціями в сумі 19800 грн, 600 грн та 4700 грн, які були здійснені 10.08.2024 на платіжну катку № НОМЕР_3 , емітовану АТ «ВСТ Банк» є ОСОБА_1 . Кошти були зараховані на поточний рахунок ОСОБА_1 за № НОМЕР_4 , операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки за № НОМЕР_3 . Станом на поточну дату загальна сума неналежних платіжних операцій у розмірі 25100 грн, що була зарахована на поточний рахунок ОСОБА_1 не збереглась в банку. Поточний рахунок закрито 08.10.2024. 
10.12.2025 позивач направив для відповідача ОСОБА_1 лист за вих. №КНО-14.5.2/950 з вимогою повернути кошти в сумі 25240,53 грн протягом трьох робочих днів з дати надходження повідомлення. Однак, вказана вимога відповідачем залишена без реагування.
Відповідач не надав доказів на спростування позовних вимог, в т.ч. доказів, які б підтверджували законність надходження коштів на його банківський рахунок, а також доказів повернення безпідставно отриманих коштів.
Позиція суду та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Статтею 1 Закону України «Про платіжні послуги» визначено поняття неналежна платіжна операція – це платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі. Неналежний отримувач – це особа, на рахунок якої без законних підстав зарахована сума платіжної операції або яка отримала суму платіжної операції в готівковій формі. Неналежний платник – це особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав.
Згідно з ч.1 та ч.3 ст. 88 Закону України «Про платіжні послуги» неналежний отримувач протягом трьох робочих днів з дати надходження повідомлення надавача платіжних послуг платника про виконання помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції зобов`язаний ініціювати платіжну операцію на еквівалентну суму коштів, зараховану йому внаслідок помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції, на користь такого надавача платіжних послуг. У разі відмови отримувача (неналежного отримувача) повернути суму помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції на вимогу надавача платіжних послуг списання коштів з рахунку неналежного отримувача здійснюється у судовому порядку.
Відповідно до ч.15 статті 86 Закону України «Про платіжні послуги», у разі ненадходження коштів від неналежного отримувача надавач платіжних послуг має право на їх відшкодування у судовому порядку.
Згідно аналізу статей 1212-1215 ЦК України грошові кошти, на які був здійснений помилковий переказ внаслідок рахункової помилки та відсутності добровільності на операцію переказу, підлягають поверненню як безпідставно набуті грошові кошти (майно).
Відповідно до частини першої статті 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.
Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Як визначено у статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Тлумачення статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Зазначене узгоджується з правової позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.
Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2018 року в справі №212/3593/16-ц, від 20 березня 2019 року в справі №634/727/16-ц.
Поряд з тим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №753/15556/15-ц міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.
Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Конструкція статті 1212 ҐЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Кондикція є позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно.
Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи, що позивачем надані докази, які підтверджують проведення несанкціонованих операцій та незаконного заволодіння коштами ОСОБА_1 в сумі 25240,53 грн, в свою чергу відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування вказаних тверджень позивача, отже, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Розподіл судових витрат.
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За наведених обставин, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2662,40 грн.
Керуючись ст.ст. 82, 141, 263-265, 282, 284 ЦПК України, суд
вирішив:
Позов Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, збережених без достатньої правової підстави – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» кошти в сумі 25 240 (двадцять п`ять тисяч двісті сорок) грн 53 коп., збережених без достатньої правової підстави.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» судовий збір в розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, код ЄДРПОУ 14282829;
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_5 , РНОКПП НОМЕР_6 .
Повний текст рішення складений 23.06.2026.

Суддя:         Неоніла БЕРЕЗЮК