Справа №295/2338/26
Категорія 38
2/295/2515/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.05.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:
Головуючої судді Стрілецької О.В. 
за участі секретаря судового засідання Простибоженко Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,
ВСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог
Позивач шляхом використання Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» звернувся з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №71357344 від 09.08.2025 в розмірі 14850,00 грн.
Позов обґрунтований тим, що 09.08.2025 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та  ОСОБА_1 в електронному вигляді був укладений договір про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71357344, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 4500,00 грн шляхом перерахування на банківський картковий рахунок відповідача зі строком кредитування 30 днів з процентною ставкою у розмірі 0,500 % на день (фіксована), комісія за надання кредиту складає 15,00% від суми наданого кредиту. 
Позивач в позові вказує, що ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» свої зобов`язання за кредитним догвоором виконало, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах договору.
16.09.2025 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» укладений договір факторингу № 16/09/25, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги до фізичних осіб, в тому числі за договором кредиту №71357344 від 09.08.2025 до  ОСОБА_1 .
В порушення умов договору кредиту відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 14850,00 грн, яка складається із: тіло кредиту – 4500,00 грн, проценти – 675,00 грн, комісія за надання кредиту – 675,00 грн, 9000,00 грн - пеня/неустойка, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору в сумі 2662,40 грн та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 4500,00 грн.

ІІ. Процедура та позиції сторін
Відповідно до ухвали суду від 30.03.2026 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін і за клопотанням позивача витребувано з АТ «УніверсалБанк» інформацію з приводу належності платіжної картки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РОНКПП: НОМЕР_2 ; виписку по картковому рахунку № НОМЕР_1 за період з 09.08.2025 по 12.08.2025.

14.04.2026 відповідачка шляхом використання Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» направила відзив на позовну заяву (а. с. 62-66), в якому позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти стягнення боргу за тілом кредиту в розмірі 4500,00 грн та процентів за користування ним в сумі 675,00 грн. В цій частині відповідач просила розстрочити їй виконання рішення суду на 5 місяців щомісячними платежами по 1035,00 грн, при цьому посилається на скрутне матеріальне становище, перебування в декретній відпустці по догляду за дитиною, отримання доходів лише у вигляді допомоги по догляду за дитиною.
Разом з тим, ОСОБА_1 не визнала вимоги про стягнення комісії та неустойки, просила відмовити в їх задоволенні. Вважає, що нарахування комісії в сумі 675,00 грн є неправомірним, умови кредитного договору в частині стягнення комісії суперечать вимогам ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», позивачем не доведено, за які додаткові послуги нарахована комісія, не доведено погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору.
Також відповідач зауважує, що в період дії воєнного стану в Україні, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, не підлягає стягненню з боржника пеня.
Крім того, ОСОБА_1 просить зменшити витрати на правову допомогу до 1500,00 грн, оскільки вважає заявлену до стягнення суму в розмірі 4500,00 грн завищеною з огляду на малозначність справи та її неспівмірність з розміром заборгованості. 

16.04.2026 на виконання вимог ухвали суду від 30.03.2026 з АТ «УніверсалБанк» до суду надійшли документи, які витребовував суд (а. с. 81-83). 
15.04.2026 представник позивача ОСОБА_2 направила заяву по зменшення позовних вимог, в якій зазначено, що з огляду на те, що відповідач заперечує вимоги позивача про стягнення пені/неустойки, позивач вважає за доцільне зменшити позовні вимоги на суму пені, стягнути з відповідачки заборгованість в розмірі 5850,00 грн, яка складається з тіла кредиту - 4500,00 грн; відсотків - 675,00 грн; 675,00 - комісія за надання кредиту (а. с. 76).
В судове засідання 14.05.2026 сторони не з`явились, представник позивача Ткаченко Ю.О. направила заяву про розгляд справи без її участі (а. с. 58), відповідачка в судове засідання не з`явилась, хоча про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала відзив на позовну заяву, причини неявки не повідомила, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами.
За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
В судовому засіданні 14.05.2026 згідно з положеннями ст. 244 ЦПК України суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, складення якого відкладено до 19.05.2026.

ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню. 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За правилами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
В статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
В статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 

ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду
Судом встановлено, що 09.08.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 в електронному вигляді був укладений договір надання коштів у кредит (з комісією) №71357344, який відповідачем підписаний електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора 73504, який був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу (на звороті а.с. 5-12).
Відповідно до п. 2.1. Договору за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту відповідно до умов цього договору.
Згідно з п. 2.2 договору кредит надається на таких умовах: сума кредиту складає 4500,00 грн, строк кредитування 30 днів з процентною ставкою у розмірі 0,500% на день (фіксована), комісія за надання кредиту складає 15,00% від суми наданого кредиту (675,00 грн), орієнтовна загальна вартість кредиту 5850,00 грн.
Відповідно до довідки ТОВ «Европейська платіжна система» від 07.01.2026 підтверджено виконання платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів з перерахування 09.08.2025 отримувачу ОСОБА_3 на карту НОМЕР_1 грошових коштів в сумі 4500,00 грн, що також підтверджується відповіддю АТ «УніверсалБанк» від 15.04.2026 та випискою за договором № б/н за період 09.08.2025-12.08.2025 про рух коштів по карті, яка емітована на ім`я ОСОБА_1 (а. с. 16, 82-83). 
Отже, на підставі досліджених судом доказів судом встановлено, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало свої зобов`язання за договором і надало відповідачці в користування кредитні кошти. 

16.09.2025 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» укладений договір факторингу № 16/09/25, відповідно до умов якого ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «Деал Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за договором кредитної лінії №71357344 від 09.08.2025, що підтверджується змістом самого договору та Реєстром прав вимоги № 23/12/25-02 від 23.12.2025 (а. с. 21-29). 
Частиною 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, на підставі ст. 512, 514 ЦК України до ТОВ «Деал Фінанс Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №71357344 від 09.08.2025.

У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.
За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З досліджених судом доказів встановлено, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати інших платежів за договором не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором №71357344 від 09.08.2025 становить 5850,00 грн, з яких: тіло кредиту – 4500,00 грн, проценти – 675,00 грн, які нараховані в межах строку кредитування за період з 09.08.2025 по 07.09.2025 з розрахунку 0,500% в день, що відповідає умовам договору, комісія за надання кредиту – 15% від суми кредитних коштів в розмірі 675,00 грн (на звороті а. с. 18-20), який суд визнає правильним, таким, що відповідає умовам укладеного між сторонами договору та нормам чинного законодавства. 
Укладення кредитного договору, розмір отриманих кредитних коштів, суму заборгованості за тілом кредиту та відсотками відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечувала (а.с. 62-66).

Щодо стягнення комісії. 
У відзиві на позовну заяву відповідач заперечувала з приводу стягнення комісії за надання кредиту, посилаючись на те, що умова кредитного договору про сплату комісії не відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування», а відтак є нікчемною, правові підстави для її стягнення відсутні, зазначала, що позивачем не доведено, за надання яких послуг підлягає стягненню комісія.
В позовній заяві позивач просить стягнути комісію за надання кредиту - 15% від суми кредиту, що дорівнює 675,00 грн.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право позикодавця встановлювати у кредитному договорі комісію.
За умовами договору, що підтверджується і змістом розрахунку заборгованості, відповідачці при наданні кредиту нарахована комісія в розмірі 15% від суми кредиту, що становить 675,00 грн.
З огляду на те, що умовами договору передбачена комісія за надання кредиту, що цілком відповідає нормам Закону України «Про споживче кредитування», суд вважає її нарахування правомірним, і вона підлягає стягненню з відповідача.
Відтак не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що позивачем не доведено, за які послуги комісія нарахована і заявлена до стягнення, оскільки комісія за надання кредиту не потребує обґрунтування наявності переліку додаткових послуг, за надання яких вона встановлена, оскільки вона передбачена умовами договору, вказана в графіку щомісячного погашення заборгованості, які підписала відповідач. 

З огляду на те, що представник позивача подала заяву про зменшення позовних вимог на суму пені, що є процесуальним правом позивача, передбаченим в ст. 49 ЦПК України, а відтак суд приймає подану заяву і не надає оцінку доводам відповідачки про неправомірність її нарахування і стягнення. 

Проаналізувавши надані позивачем докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, надавши оцінку нормам матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що відповідачка допустила неналежне виконання умов кредитного договору, що призвело до порушення майнових прав позивача, тому позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, наведених вище по тексту рішення, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4500,00 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими в межах строку кредитування - 675,00 грн, комісія за надання кредиту - 675,00 грн, що разом становить 5850,00 грн.
V. Розподіл судових витрат 
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 4500,00 грн підтверджено змістом копій: договору про надання правничої допомоги № 22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025, акту прийому-передачі наданих послуг від 08.01.2026, згідно з яким витрати на правничу допомогу складаються з вивчення матеріалів справи для малозначного спору на суму 500,00 грн та 4000,00 грн судовий супровід в суді першої інстанції, в тому числі подання позовної заяви, представництво інтересів в суді, що разом становить 4500,00 грн, платіжної інструкції № 579938010.1 від 16.01.2026 (на звороті а.с. 30-36).
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
В постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц зазначено, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, постанова від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80, від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Відповідно до послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (постанови Верховного Суду від 09.03.2021 у справі № 200/10535/19-а, від 18.03.2021 у справі № 520/4012/19, від 23.04.2021 у справі № 521/15516/19, від 14.06.2021 у справі № 826/13244/16).

Згідно з ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У відзиві на позовну заяву відповідач просила зменшити заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу до 1500,00 грн, посилаючись на те, що їх розмір в сумі 4500,00 грн є завищеним, неспівмірним із розміром заявлених позовних вимог за основною сумою боргу.

Враховуючи категорію і складність цієї справи, яка за характером спірних правовідносин є малозначною, розглянута в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін; розмір заявлених до стягнення вимог, беручи до уваги обсяг та характер виконаної адвокатом роботи, яка складається фактично з підготовки та направлення до суду позовної заяви, яка є достатньо типовою, значною мірою містить лише загальні формулювання і посилання на правові норми, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності наданих адвокатських послуг, з огляду на те, що позивач зменшив позовні вимоги на суму пені, яка була заявлена в розмірі 9000,00 грн, беручи до уваги заяву відповідачки про зменшення витрат на правничу допомогу, суд робить висновок, що заявлені до стягнення витрати на надання правничої допомоги підлягають зменшенню, судом не встановлена їх доцільність, необхідність та реальність в такому розмірі, а тому суд стягує з відповідачки на користь позивача витрати з надання правничої допомоги в сумі 2000,00 грн.
На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають також понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн. 

VІ. Щодо розстрочення виконання рішення.
У відзиві на позовну заяву відповідачка просила розстрочити виконання судового рішення на 5 місяців. Посилалась на те, що вона на цей час не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, єдиним джерелом її доходу є соціальні виплати у зв`язку з народженням дитини, тому вона перебуває в скрутному матеріальному становищі, стягнення боргу одноразовим платежем негативно відобразиться на можливості забезпечувати її потреби та потреби дитини. 
Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Частиною першою статті 267 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.
Нормами ч. 3 ст. 435 ЦПК України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим .
Зі змісту ч. 4 ст. 435 ЦПК України вбачається, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Суд, оцінивши доводи відповідачки, на які вона покликалась як на підставу для розстрочки виконання судового рішення, вважає, що наявні підстави для розстрочення виконання рішення суду, оскільки відповідачка не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, отримує лише допомогу по догляду за дитиною, розмір якої є незначним, що підтверджується долученими до відзиву доказами, враховуючи, що ОСОБА_1 має намір виконати рішення добровільно, а відтак суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідачки та розстрочити виконання рішення суду в частині стягнення суми боргу в загальному розмірі 10512,40 грн, з яких тіло кредиту – 4500,00 грн, проценти – 675,00 грн, комісія – 675,00 грн, 2662,40 грн судовий збір та 2000,00 грн – витрати на правничу допомогу.
З огляду на розмір присудженої до стягнення заборгованості, суд вважає за можливе розстрочити виконання рішення на строк шість місяців шляхом сплати суми боргу рівними частинами по 1752,00 грн кожного наступного місяця з моменту набрання рішенням законної сили.
Керуючись ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задоволити.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» заборгованість за договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71357344 від 09.08.2025, в розмірі 5850,00 грн, з яких: тіло кредиту – 4500,00 грн, проценти – 675,00 грн, комісія за надання кредиту – 675,00 грн, а також стягнути судовий збір в розмірі 2662,40 грн і 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Розстрочити ОСОБА_1 виконання рішення суду на строк 6 (шість) місяців з дня набрання рішенням суду законної сили шляхом сплати суми заборгованості, з урахуванням суми боргу, судового збору та витрат на правничу допомогу, що разом становить 10512,40 грн, щомісячно по 1752,07 грн (10512,40 грн:6 місяців) кожного наступного місяця з дати набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп», місцезнаходження: м. Ірпінь, вул. Садова, 31/33, офіс 40/3, ЄДРПОУ 44280974.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя О.В. Стрілецька