ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 р.	Справа № 520/29890/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2026 р. (постановлену суддею Волошиним Д.А.) в справі № 520/29890/24 за заявою ОСОБА_1 , поданою в порядку ст. 382 КАС України, по справі № 520/29890/24
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1    
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у виготовленні та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нової довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , розрахованого відповідно до вимог ст.ст. 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу та окладу за військове (спеціальне) звання, які розраховані шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684,00 грн.), встановленого законом на 01.01.2023 р. на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови №704, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах у відсотках, встановлених для відповідної категорії військовослужбовців за відповідною посадою станом на 01.01.2023 р. згідно з Додатком 1 до доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 р. №2683/з, та враховуючи роз`яснення директора Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, викладеними в листі за вих. № 423/6682 від 13.10.2023 р., та обчислених з урахуванням розмірів встановлених окладів станом на 01.01.2023 для здійснення перерахунку пенсії з 01.02.2023 р.; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нову довідку про розміри грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023 р. у відповідності до вимог ст.ст. 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу та окладу за військове (спеціальне) звання, які розраховані шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684,00 грн.), встановленого законом на 2023 р. на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови №704, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах у відсотках, встановлених для відповідної категорії військовослужбовців за відповідною посадою станом на 01.01.2023 р. згідно з Додатком 1 до доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 р. №2683/з, та враховуючи роз`яснення директора Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, викладеними в листі за вих. № 423/6682 від 13.10.2023 р., та обчислених з урахуванням розмірів встановлених окладів станом на 01.01.2023 р., для здійснення перерахунку пенсії з 01.02.2023 р.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2024 р. в справі № 520/29890/24 позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у відмові ОСОБА_1 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023 р. для перерахунку його пенсії; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023 р. у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 р. №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, для здійснення обчислення та перерахунку пенсії позивача з 01.02.2023 р.; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
08.04.2026 р. до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі № 520/29890/24, в якій просив: встановити судовий контроль за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2024 р. в справі № 520/29890/24; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 подати до Харківського окружного адміністративного суду письмовий звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2024 р. в справі №520/29890/24.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2026 р. залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2026 р. та прийняти нову постанову, якою задовольнити заяву про встановлення судового контроля за виконанням судового рішення у справі № 520/29890/24. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме: Конституцію України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. Апелянт зазначає, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2024 р. в справі № 520/29890/24 відповідачем виготовлено довідку від 10.02.2025 р. № ФХ-101392/2375/с про розмір грошового забезпечення позивача за нормами чинними на 01.01.2023 р. Проте, при виготовленні оновленої довідки про розмір грошового забезпечення позивача за нормами чинними станом на 01.01.2023 р., відповідачем некоректно арифметично зазначено додаткові види грошового забезпечення (надбавка за особливості проходження служби) та премія, тому вважає, що заява позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду підлягає задоволенню. 
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Залишаючи без задоволення заяву позивача про встановлення судового контролю, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною 4 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Згідно зі ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.
В той же час, такі повноваження суду повинні бути реалізовані з урахуванням ст. 129-1 Конституції України, і ці повноваження надані суду з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.
Отже, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати, чи виконано судове рішення, причини, які призвели до невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, а також оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що відповідач при виготовленні оновленої довідки від 10.02.2025 р. № ФХ-101392/2375/с про розмір грошового забезпечення позивача за нормами чинними станом на 01.01.2023 р., яка виготовлена на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2024 р. в справі № 520/29890/24, відповідачем некоректно арифметично зазначено додаткові види грошового забезпечення (надбавка за особливості проходження служби) та премія. Вважає, що відсотковий розмір надбавки за особливості проходження служби та відсоток премії у довідці зазначений словесно «у середніх розмірах», що суперечить Додатку 2 до Порядку № 45 у довідці обов`язково зазначається відсоток, з якого вираховується грошовий вираз складових довідки.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачений ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З аналізу зазначеної норми законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
Отже, законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.
Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 05.02.2020 р. в справі №640/10843/19.
Таким чином, застосування судом до суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі приписів ст. 382 КАС України можливе лише в разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду, що має бути підтверджено відповідними доказами.
Судовим розглядом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2024 р. в справі № 520/29890/24, яке набрало законної сили 28.01.2025 р., позов задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у відмові ОСОБА_1 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023 р. для перерахунку його пенсії; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023 р. у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 р. №2262- ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, для здійснення обчислення та перерахунку пенсії позивача з 01.02.2023 р.; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
10.02.2025 р. ІНФОРМАЦІЯ_2 , на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2024 р. в справі № 520/29890/24, виготовлено довідку від 10.02.2025 № ФХ-101392/2375/с про розмір грошового забезпечення позивача за нормами, чинними на 01.01.2023 р. 
Однак, позивач вважає, що при виготовленні оновленої довідки про розмір грошового забезпечення позивача за нормами, чинними станом на 01.01.2023 р, відповідачем некоректно арифметично зазначено додаткові види грошового забезпечення (надбавка за особливості проходження служби) та премія. 
Судовим розглядом встановлено, що зі змісту довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 р. № ФХ-101392/2375/с від 10.02.2025 р., вбачається, що довідка виготовлена на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2024 р. в справі №520/29890/24, має такі складові: посадовий оклад - 11810,00 грн; оклад за військове звання - 2150,00 грн.; надбавка за вислугу років - 6282,00 грн.; надбавка за особливості проходження служби – 8633,30 грн.; надбавка за службу в умовах режимних обмежень – 1771,50 грн.; премія – 10850 грн. Отже, основні види грошового забезпечення пораховані відповідно до прожиткового мінімуму, який встановлено на 2023 рік, а саме 2684,00 грн. 
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що довідка № ФХ-101392/2375/с від 10.02.2025 р. має всі складові грошового забезпечення, що свідчить про виконання відповідачем рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2024 р. в справі №520/29890/24. Однак позивач фактично не погоджується зі змістом такої довідки, а саме з розміром зазначених у довідці складових в процентному співвідношенні, вважає, що надбавки за особливості проходження служби складає 65 %, а премія - 140%. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачем не заявлено вимог про зазначення в довідці про розмір грошового забезпечення складових в процентному співвідношенні, а саме надбавки за особливості проходження служби - 65 % та премії - 140%, тому ці вимоги не були предметом позову та відповідно і не були предметом дослідження при прийнятті рішення суду, відтак за таких обставин суд позбавлений можливості встановити судовий контроль.
Обґрунтування незгоди позивача щодо спірних складових зазначених в довідці про грошове забезпечення, яке виникло вже після ухвалення судового рішення, в даному випадку не може бути предметом судового контролю, а у випадку незгоди з таким, позивач не позбавлений права на відповідний судовий захист, в загальному порядку.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в даній справі.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2026 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2026 р. по справі № 520/29890/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	О.А. Спаскін   Л.В. Любчич   	
Повний текст постанови складено 08.06.2026 року