ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 509/3600/23
провадження № 61-894св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., 
Червинської М. Є.,

учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційні скарги представника ОСОБА_2 - 
ОСОБА_3 і представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на постанову Одеського апеляційного суду 
від 14 листопада 2024 року у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., 
Вадовської Л. М., Сегеди С. М.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ в натурі нежитлового приміщення.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є співвласником нежитлового приміщення під № 1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 377,0 кв. м (далі - приміщення). Це приміщення належить їй та ОСОБА_2 на праві спільній частковій власності в рівних частках на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамець О. І. 30 вересня 2021 року за реєстровим № 1914. Право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину вказаного приміщення зареєстровано 30 вересня 2021 року в реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності за № 44250555.

ОСОБА_1 вказувала, що після придбання приміщення між нею і ОСОБА_2 була досягнута усна домовленість про розміщення в приміщенні ресторану «Les Green Lounge», з оформленням на ОСОБА_1 всіх дозвільних документів, 
у зв`язку з чим вона особисто здійснювала підприємницьку діяльність 
в приміщенні. 

Позивач зазначала, що до 2022 року між співвласниками не було ніяких непорозумінь, проте з 2022 року у них суттєво погіршились відносини, оскільки чоловік ОСОБА_2 став наполягати на купівлі позивачем частки відповідача. 

Позивач намагалась вирішити спір мірним шляхом, але жодний варіант запропонований нею з купівлі частки відповідача з розстрочкою платежу чоловіка відповідача не влаштував, а тому він вирішив діяти поза межами правового поля.

29 липня 2022 року в приміщенні ресторану було заплановано проведення банкету на 17:00 год, крім цього також були заброньовані столики. О 15:30 год до ресторану зайшов ОСОБА_5 (чоловік відповідача) та почав вимагати закриття ресторану, перевернув столик з посудом, влаштував у ресторані сварки та скандали, погрожуючи змусив співпрацівників зібрати зі столів все підготовлене до банкету, вигнав всіх співпрацівників та клієнтів з приміщення. 
У зв`язку з такими незаконними та протиправними діями чоловіка відповідача ОСОБА_5 та з метою збереження репутації ресторану діяльність ресторану припинилась, а позивач несе значні затрати.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила: 

1) поділити в натурі нежитлове приміщення під № 1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 377 кв. м, виділивши та визнавши право власності за: 
- ОСОБА_1 на приміщення № 1а площею 82,3 кв. м; приміщення № 12 площею 1,8 кв. м; приміщення № 13 площею 3,6 кв. м; приміщення № 14а площею 11,4 кв. м; приміщення № 18 площею 24,4 кв. м; приміщення № 19 площею 32,3 кв. м; приміщення № 20а площею 24,6 кв. м; приміщення № 20в площею 7,1 кв. м;
- ОСОБА_2 на приміщення № 1б площею 2 кв. м; приміщення № 1в площею 56,6 кв. м; приміщення № 2 площею 20,3 кв. м; приміщення № 3 площею 
14,2 кв. м; приміщення № 4 площею 1,9 кв. м; приміщення № 5 площею 
13,1 кв. м; приміщення № 6 площею 38,6 кв. м; приміщення № 7 площею 
1,9 кв. м; приміщення № 8 площею 4,6 кв. м; приміщення № 9 площею 
3,1 кв. м; приміщення № 10 площею 1,5 кв. м; приміщення № 11 площею 
2,7 кв. м; приміщення № 14б площею 2,8 кв. м; приміщення № 15 площею 
1,7 кв. м; приміщення № 16 площею 1,3 кв. м; приміщення № 17 площею 
1,2 кв. м; приміщення № 20б площею 19,9 кв. м;

2) у зв?язку з проведеним поділом припинити право спільної часткової власності на нежитлове приміщення під № 1, що розташоване за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 377,0 кв. м.

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ в натурі нежитлового приміщення, припинення права спільної часткової власності.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є співвласниками нежитлового приміщення під № 1, що розташоване за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 377,0 кв. м. Це приміщення належить їм на праві спільної часткової власності в рівних частках на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамець О. І. 30 вересня 2021 року за реєстровим № 1914. 

Посилаючись на те, що між сторонами йшли тривалі перемовини про поділ приміщення шляхом викупу, однак згоди так і не було досягнуто, ОСОБА_2 просила:

1) поділити в натурі нежитлове приміщення під № 1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 377 кв. м, виділивши та визнавши право власності за:
- ОСОБА_2 на 1/2 частину площею 189,5 кв. м, що складається з: приміщення № 1а площею 110,8 кв. м; приміщення № 2а площею 10,8 кв. м; приміщення № 3 площею 14,3 кв. м; приміщення № 4 площею 2,0 кв. м; приміщення № 5 площею 13,1 кв. м; приміщення № 6 площею 38,5 кв. м;
- ОСОБА_1 на 1/2 частину площею 189,5 кв. м, що складається з: приміщення № 1б площею 31,4 кв. м; приміщення № 2б площею 10,1 кв. м; приміщення № 7 площею 1,5 кв. м; приміщення № 8 площею 2,7 кв. м; приміщення № 9 площею 1,8 кв. м; приміщення № 10 площею 3,6 кв. м; приміщення № 11 площею 
14,3 кв. м; приміщення № 12 площею 24,5 кв. м; приміщення № 13 площею 
1,7 кв. м; приміщення № 14 площею 1,3 кв. м; приміщення № 15 площею 
1,2 кв. м; приміщення № 16 площею 3,1 кв. м; приміщення № 17 площею 
4,6 кв. м; приміщення № 18 площею 1,9 кв. м; приміщення № 19 площею 
52,9 кв. м; приміщення № 20 площею 32,9 кв. м;

2) у зв?язку з проведеним поділом припинити право спільної часткової власності на нежитлове приміщення під АДРЕСА_2 , загальною площею 377,0 кв. м.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 квітня 
2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Поділено в натурі нежитлове приміщення № 1, що розташоване за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 377 кв. м, виділивши та визнавши право власності за ОСОБА_1 на: приміщення № 1а площею 82,3 кв. м; приміщення № 12 площею 1,8 кв. м; приміщення № 13 площею 3,6 кв. м; приміщення № 14а площею 11,4 кв. м; приміщення № 18 площею 24,4 кв. м; приміщення № 19 площею 32,3 кв. м ; приміщення № 20а площею 24,6 кв. м; приміщення № 20в площею 7,1 кв. м.

Поділено в натурі нежитлове приміщення № 1, що розташоване за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 377 кв. м, виділивши та визнавши право власності за ОСОБА_2 на: приміщення № 1б площею 2,0 кв. м; приміщення № 1в площею 56,6 кв. м; приміщення № 2 площею 20,3 кв. м; приміщення № 3 площею 14,2 кв. м; приміщення № 4 площею 1,9 кв. м; приміщення № 5 площею 13,1 кв. м; приміщення № 6 площею 38,6 кв. м; приміщення № 7 площею 1,9 кв. м; приміщення № 8 площею 4,6 кв. м; приміщення № 9 площею 3,1 кв. м; приміщення № 10 площею 1,5 кв. м; приміщення № 11 площею 2,7 кв. м; приміщення № 14б площею 2,8 кв. м; приміщення № 15 площею 1,7 кв. м; приміщення № 16 площею 1,3 кв. м; приміщення № 17 площею 1,2 кв. м; приміщення № 20б площею 19,9 кв. м.

Припинено право приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 
і ОСОБА_2 на нежитлове приміщення № 1, що розташоване за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 377 кв. м.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 і відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку, що використання співвласниками (сторонами провадження) спірного нежитлового приміщення під будь-яку сферу діяльності не буде суперечити функціональному призначенню нежитлового приміщення. Саме з цієї позиції виходив суд, приймаючи до уваги висновок експерта Скибінської Т. М. від 
31 травня 2023 року № 018/2023 р. та її ж висновок додаткової оціночно-будівельної експертизи від 09 жовтня 2023 року № 037/2023 р., який покладено в основу рішення суду з варіантом поділу спірного нежитлового приміщення, запропонований ОСОБА_1 , який на думку суду повністю відповідає нормам законів, правам, свободам та інтересам обох співвласників нерухомого майна. Суд також взяв до уваги вказані у первісному позові неприязні стосунки сторін, зокрема, відповідачки, яка після погіршення відносин з позивачкою відхиляла всі варіанти розподілу спірного приміщення, запропоновані їй у позасудовий спосіб ОСОБА_1 , яка одноособово, після оформлення на її ім?я всіх дозвільних документів, здійснювала підприємницьку діяльність у спірному приміщенні, 
в якому за згодою обох співвласників був розміщений заклад харчування, яким керувала ОСОБА_1 , забезпечуючи його роботу задля обслуговування клієнтів та отримання прибутку для обох співвласників нежитлового приміщення.

Суд першої інстанції відхилив висновок судового експерта Ситника О. С. від 
13 листопада 2023 року № 23-1100, наданий ОСОБА_2 , який містить два варіанти поділу спірного приміщення, з тих підстав, що судовий експерт 
Ситник О. С. самостійно, на власний розсуд, без зазначення коду у відповідних документах, що підтверджують право власності сторін, класифікував нежитлове приміщення як заклад громадського харчування, в той час, як у висновку експерта від 31 травня 2023 року № 018/20234 р. зазначено про те, що спірне приміщення раніше використовувалось в якості ресторану (кафе), однак суд зауважив, що на сьогодні ресторан не функціонує і приміщення є зачиненим, 
а тому, на думку суду, висновок експерта від 13 листопада 2023 року № 23-1100 неможливо вважати достовірним і належним доказом у цій справі.

Постановою Одеського апеляційного суду від 14 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 квітня 
2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 
і зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Припинено право приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 
і ОСОБА_2 на нежитлове приміщення № 1, що розташоване за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 377 кв. м.

Поділено в натурі та визнано право власності за ОСОБА_1 на нежитлове приміщення № 1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 
189,5 кв. м, а саме: приміщення № 1а площею 110,8 кв. м; приміщення №2а площею 10,8 кв. м; приміщення № 3 площею 14,3 кв. м; приміщення № 4 площею 2,0 кв. м; приміщення № 5 площею 13,1 кв. м; приміщення № 6 площею 38,5 кв. м; вартістю 8 856 093,00 грн.

Поділено в натурі та визнано право власності за ОСОБА_2 на нежитлове приміщення № 1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 
189,5 кв. м, а саме: приміщення № 16 площею 31,4 кв. м; приміщення № 2б площею 10,1 кв. м; приміщення № 7 площею 1,5 кв. м; приміщення № 8 площею 2,7 кв. м; приміщення № 9 площею 1,8 кв. м; приміщення № 10 площею 3,6 кв. м; приміщення № 11 площею 14,3 кв. м; приміщення № 12 площею 24,5 кв. м; приміщення № 13 площею 1,7 кв. м; приміщення № 14 площею 1,3 кв. м; приміщення № 15 площею 1,2 кв. м; приміщення № 16 площею 3,1 кв. м, приміщення № 17 площею 4,6 кв. м; приміщення № 18 площею 1,9 кв. м; приміщення № 19 площею 52,9 кв. м; приміщення № 20 площею 32,9 кв. м; вартістю 8 856 093,00 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відхилив висновок судового експерта Ситника О. С. від 
13 листопада 2023 року № 23-1100, наданий ОСОБА_2 , який, у свою чергу, містить два варіанти поділу спірного приміщення. Надавши оцінку висновку експерта Скибінської Т. М. від 31 травня 2023 року № 018/2023 р., апеляційний суд встановив, що при проведенні дослідження експерт Скибінська Т. М. , не розробляла варіанти поділу об`єкта нерухомого майна, що були б рівнозначними відповідно до ідеальних часток співвласників та рівноцінними за вартістю або наближеними до них, а досліджувала лише один варіант розподілу, запропонований позивачем, яким позивач передбачив, виділення для себе усієї фасадної частини приміщення, хоча технічна можливість для цього існувала. Висновки суду щодо нерівноцінності частини майна є невмотивованими. Запропонований експертом та покладений в основу рішення суду першої інстанції варіант поділу майна не відповідає ідеальним часткам сторін у праві власності (по 1/2), оскільки метраж, а відповідно і вартість майна, яке поділені між сторонами, не співпадають. При цьому питання компенсації суд не вирішував. Крім того, з оскаржуваного рішення та матеріалів справи також вбачається, що при поділі приміщення зазначеним у висновку експерта від 
31 травня 2023 року № 018/2023 р., ОСОБА_1 відходить вся фасадна частина оспорюваного приміщення.

Здійснюючи поділ спірного приміщення, апеляційний суд урахував І варіант поділу, запропонований у висновку судового експерта Ситника О. С. від 
13 листопада 2023 року № 23-1100, оскільки він найбільше враховує ідеальні частки співвласників, розподіляє фасадну частину спірного приміщення навпіл між співвласниками та є рівноцінними за вартістю.

Короткий зміст вимог і доводів касаційних скарг

27 січня 2025 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить змінити резолютивну частину постанови Одеського апеляційного суду від 14 листопада 2024 року та викласти її в такій редакції: 

- позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити;

- припинити право приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 
і ОСОБА_2 на нежитлове приміщення № 1, що розташоване за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 377 кв. м;

- поділити в натурі та визнати право власності за ОСОБА_1 на нежитлове приміщення № 1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 
189,5 кв. м, а саме: приміщення № 1б площею 31,4 кв. м; приміщення № 2б площею 10,1 кв. м; приміщення № 7 площею 1,5 кв. м; приміщення № 8 площею 2,7 кв. м; приміщення № 9 площею 1,8 кв. м; приміщення № 10 площею 3,6 кв. м; приміщення № 11 площею 14,3 кв. м; приміщення № 12 площею 24,5 кв. м; приміщення № 13 площею 1,7 кв. м; приміщення № 14 площею 1,3 кв. м; приміщення № 15 площею 1,2 кв. м; приміщення 16 площею 3,1 кв. м; приміщення № 17 площею 4,6 кв. м; приміщення № 18 площею 1,9 кв. м; приміщення № 19 площею 52,9 кв. м; приміщення № 20 площею 32,9 кв. м вартістю 8 856 093,00 грн;

- поділити в натурі та визнати право власності за ОСОБА_2 на нежитлове приміщення № 1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 
189,5 кв. м, а саме: приміщення № 1а площею 110,8 кв. м; приміщення № 2а площею 10,8 кв. м; приміщення № 3 площею 14,3 кв. м; приміщення № 4 площею 2,0 кв. м; приміщення № 5 площею 13,1 кв. м; приміщення № 6 площею 38,5 кв. м вартістю 8 856 093,00 грн.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов правильного 
і обґрунтованого висновку, що саме за варіантом № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 13 листопада 2023 року № 23-1100 можливо поділити спірне нежитлове приміщення з урахуванням ідеальних часток співвласників та розподілу фасадної частини навпіл між співвласниками. Однак, дійшовши такого висновку, апеляційний суд вирішив задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 частково та в резолютивній частині постанови поміняв місцями приміщення, які ОСОБА_2 просила виділити собі, та приміщення, які вона просила виділити ОСОБА_1 . Заявник вказує, що частина спірного приміщення, що пропонується для виділу другому співвласнику і позначена на графічному зображенні І варіанту поділу експертного висновку № 23-1100 жовтим кольором, яка і була апеляційним судом виділена ОСОБА_2 , межує з нежитловим приміщенням № 2 за тією ж адресою та перебуває 
у користуванні ОСОБА_1 та її чоловіка. Вказана обставина, на думку заявника, повинна була бути врахована під час розгляду цієї справи. Крім того, звертає увагу на те, що ніхто з позивачів у цій справі не просив поділити спірне майно таким чином, як це зробив апеляційний суд.

07 березня 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 14 листопада 2024 року, а рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 квітня 2024 року залишити без змін.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок апеляційного суду про те, що 
в одному висновку представлений один варіант поділу, а в іншому висновку представлено два варіанти поділу, є безпідставним і таким, що не ґрунтується на нормах права. Вказує, що поділ спірного приміщення відповідно до висновку судового експерта Ситника О. С. від 13 листопада 2023 року № 23-1100 не буде відповідати ідеальним часткам, оскільки загальна площа приміщення не встановлена. Звертає увагу на те, що експерт Ситник О. С. самостійно, без зазначення коду в документах, класифікував нежитлове приміщення як заклад громадського харчування.

Аргументи інших учасників справи

24 березня 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Відзив мотивований тим, що висновок експерта від 13 листопада 2023 року 
№ 23-1100 не відповідає правовстановлюючим документам, якими не визначено функціональне призначення спірного приміщення. Доводи заявника про належність або користування ОСОБА_1 та/або її чоловіком іншим приміщенням не відповідає дійсності.

Рух касаційних скарг та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2025 року представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_4 поновлено строк на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 14 листопада 2024 року. Відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Овідіопольського районного суду Одеської області.

Ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - 
ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного суду від 14 листопада 
2024 року.

11 серпня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційних скарг, урахувавши аргументи, наведені 
у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення з таких підстав.

Короткий зміст фактичних обставин справи

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є співвласниками нежитлового приміщення № 1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 377,0 кв. м. Вказане приміщення належить їм на праві спільної часткової власності в рівних частках, по 1/2 частці кожній, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамець О. І. 
30 вересня 2021 року за реєстровим номером 1914.

Право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частку спірного нежитлового приміщення зареєстровано 30 вересня 2021 року в реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності за № 44250555.

Право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частку спірного нежитлового приміщення зареєстровано 30 вересня 2021 року в реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності за № 44250631.

ОСОБА_1 надала суду висновок експерта від 31 травня 2023 року 
№ 018/2023, складений за її заявою експертом Скибінською Т. М. ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.», відповідно до якого запропоновано варіант поділу спірного нежитлового приміщення в такому порядку:
- першому співвласнику виділяються: приміщення № 1а площею 82,3 кв. м; приміщення № 12 площею 1,8 кв. м; приміщення № 13 площею 3,6 кв. м; приміщення № 14а площею 11,4 кв. м; приміщення № 18 площею 24,4 кв. м; приміщення № 19 площею 32,3 кв. м; приміщення № 20а площею 24,6 кв. м; приміщення № 20в площею 7,1 кв. м;
- другому співвласнику виділяються: приміщення № 1б площею 2,0 кв. м; приміщення № 1в площею 56,6 кв. м; приміщення № 2 площею 20,3 кв. м; приміщення № 3 площею 14,2 кв. м; приміщення № 4 площею 1,9 кв. м; приміщення № 5 площею 13,1 кв. м; приміщення № 6 площею 38,6 кв. м; приміщення № 7 площею 1,9 кв. м; приміщення № 8 площею 4,6 кв. м; приміщення № 9 площею 3,1 кв. м; приміщення № 10 площею 1,5 кв. м; приміщення № 11 площею 2,7 кв. м; приміщення № 14б площею 2,8 кв. м; приміщення № 15 площею 1,7 кв. м; приміщення № 16 площею 1,3 кв. м; приміщення № 17 площею 1,2 кв. м; приміщення № 20б площею 19,9 кв. м.

Згідно з висновком експерта від 09 жовтня 2023 року № 037/2023 додаткової оціночно-будівельної експертизи, складеного експертом Скибінською Т. М. 
ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень 
ім. Скибінського С.С.», експерт прийшов до висновку, що ринкова вартість 
1/2 частини нежитлового приміщення № 1, що розташоване за адресою: 
АДРЕСА_1 , виходячи з ринкової вартості неживого приміщення № 1, зазначеної 
у висновку експерта від 31 травня 2023 року № 018/2023 становить 
8 809 359,00 грн; при запропонованому висновку експерта від 31 травня 
2023 року № 018/2023, вартість розподілу нежитлового приміщення № 1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками ОСОБА_1 
і ОСОБА_2 , відповідно до схематичного плану із пропозицією щодо розподілу даного приміщення від 11 травня 2023 року, який був доданий до заяви ОСОБА_1 про призначення експертного дослідження від 11 травня 2023 року, першому та другому співвласникам запропоновані до виділу приміщення, які відповідають їх ідеально належним часткам, а саме по 1/2 частці кожному, тому розмір грошової компенсації експертом не визначався.

Висновком судового експерта Ситника О. С. від 13 листопада 2023 року 
№ 23-1100, складеного за заявою ОСОБА_2 , запропоновано два варіанти поділу спірного нежитлового приміщення:

І варіант:
- співвласнику 1 пропонується виділити в існуючій площі нежитлового приміщення, в окреме користування: приміщення № 1а площею 110,8 кв. м; приміщення № 2а площею 10,8 кв. м; приміщення № 3 площею 14,3 кв. м; приміщення № 4 площею 2,0 кв. м; приміщення № 5 площею 13,1 кв. м; приміщення № 6 площею 38,5 кв. м - загальна площа 189,5 кв. м, що дорівнює ідеальній частці: по площі - 189,5 кв. м; по вартості 8 856 093,00 грн;

- співвласнику 2 пропонується виділити в існуючій площі нежитлового приміщення в окреме користування: приміщення № 1б площею 31,4 кв. м; приміщення № 2б площею 10,1 кв. м; приміщення № 7 площею 1,5 кв. м; приміщення № 8 площею 2,7 кв. м; приміщення № 9 площею 1,8 кв. м; приміщення № 10 площею 3,6 кв. м; приміщення № 11 площею 14,3 кв. м; приміщення № 12 площею 24,5 кв. м; приміщення № 13 площею 1,7 кв. м; приміщення № 14 площею 1,3 кв. м; приміщення № 15 площею 1,2 кв. м; приміщення № 16 площею 3,1 кв. м; приміщення № 17 площею 4,6 кв. м; приміщення № 18 площею 1,9 кв. м; приміщення № 19 площею 52,9 кв. м; приміщення № 20 площею 32,9 кв. м - загальна площа 189,5 кв. м, що дорівнює ідеальній частці: по площі - 189,5 кв. м; по вартості 8 856 093,00 грн;

ІІ варіант:
- співвласнику 1 пропонується виділити в існуючій площі нежитлового приміщення, в окреме користування: приміщення № 1а площею 117,5 кв. м; приміщення № 2а площею 6,6 кв. м; приміщення № 3 площею 14,3 кв. м; приміщення № 4 площею 2 кв. м; приміщення № 5 площею 13,1 кв. м; приміщення № 6 площею 36,5 кв. м - загальна площа 190 кв. м;

- співвласнику 2 пропонується виділити в існуючій площі нежитлового приміщення, в окреме користування: приміщення № 1б площею 22,1 кв. м; приміщення № 1в площею 2,6 кв. м; приміщення № 2б площею 16,3 кв. м; приміщення № 7 площею 1,5 кв. м; приміщення № 8 площею 2,7 кв. м; приміщення № 9 площею 1,8 кв. м; приміщення № 10 площею 3,6 кв. м; приміщення № 11 площею 14,3 кв. м; приміщення № 12 площею 24,5 кв. м; приміщення № 13 площею 1,7 кв. м; приміщення № 14 площею 1,3 кв. м; приміщення № 15 площею 1,2 кв. м; приміщення № 16 площею 3,1 кв. м; приміщення № 17 площею 4,6 кв. м; приміщення № 18 площею 1,9 кв. м; приміщення № 19 площею 52,9 кв. м; приміщення № 20 площею 32,9 кв. м - загальна площа 189 кв. м.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Зі змісту вказаної статті випливає, що право кожного із співвласників пов`язується з часткою у праві спільної власності, і кожен із співвласників 
є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.

Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

У частині третій статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У частині першій статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми, виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки 
в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку 
у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Питання щодо поділу майна, що є у спільній частковій власності, врегульовано статтею 367 ЦК України, відповідно до якої майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі 
і підлягає нотаріальному посвідченню.

Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не 
є тотожними. При поділі майно, що перебуває в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 19 травня 
2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19), від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20).

Крім того, Верховний Суд України у постанові від 03 квітня 2013 року 
у справі № 6-12цс13 також дійшов висновку, що в разі виділу співвласник отримує свою частку в майні в натурі й вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності, в разі поділу (стаття 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

При цьому слід ураховувати, що як після поділу майна, що є у спільній частковій власності (в порядку статтею 367 ЦК України), так і після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам) право спільної часткової власності припиняється, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Таким чином, суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 
23 вересня 2025 року у справі № 372/1281/21, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, врахувавши розмір часток співвласників у спірному нерухомому майні, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про поділ спірного майна відповідно до І варіанта висновку експерта від 13 листопада 2023 року 
№ 23-1100, який найбільше враховує ідеальні частки співвласників.

Всупереч нормам статті 81 ЦПК України ОСОБА_1 не спростувала належними та допустимими доказами висновок експертизи від 13 листопада 2023 року 
№ 23-1100, а тому суд обґрунтовано здійснив поділ майна згідно із запропонованим експертом І варіантом такого поділу, який міститься у цьому висновку.

Аргументи заявників про неврахування висновків Верховного Суду, наведених 
у касаційних скаргах, є безпідставними, оскільки висновки апеляційного суду 
у цій справі не суперечать висновкам Верховного Суду у справах, зазначених заявниками у касаційній скарзі.

Інші доводи касаційних скарг зводяться до незгоди заявників з висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє 
в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки за результатом розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, а постанови Одеського апеляційного суду від 14 листопада 
2024 року - без змін, оскільки підстав для її скасування немає.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційні скарги без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги представника ОСОБА_2 - 
ОСОБА_3 і представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 14 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська