ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2026 р. справа № 300/1175/26
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 092850032411 від 16.01.2026 про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 12.12.1990 по 11.05.1993 згідно даних трудової книжки НОМЕР_1 від 12.12.1990, період роботи з 11.12.1985 по 30.10.1990 згідно даних трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 11.12.1985 та архівної довідки № З-627-628-2025 від 25.11.2025 і призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 13.10.2025.
Позовні вимоги мотивовані тим, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області протиправно оскаржуваним рішенням відмовило позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки безпідставно не зарахувало до страхового стажу позивача періоди роботи: з 12.12.1990 по 11.05.1993, оскільки запис про звільнення завірено печаткою підприємства, яке не відповідає назві підприємства при прийнятті на роботу; з 11.12.1985 по 30.10.1990 згідно архівної довідки № З-627-628-2025 від 25.11.2025, оскільки зазначене прізвище – ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним позивача. Позивач вважає таке рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії № 092850032411 від 16.01.2026 протиправним, оскільки працівник не може нести відповідальність за заповнення роботодавцем трудової книжки та інших документів, які складаються роботодавцем.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
24.03.2026 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 24.03.2026 на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача вважає позов безпідставним, необґрунтованим та просить в задоволенні вимог позивача відмовити у повному обсязі. Так, представник відповідача зазначив, що в позивача недостатньо страхового стажу для призначення пенсії за віком – 21 рік 09 місяців 15 днів, при необхідних 32 роки. Так, до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи: з 12.12.1990 по 11.05.1993 згідно з даними трудової книжки НОМЕР_1 від 12.12.1990, оскільки запис про звільнення завірено печаткою підприємства, яке не відповідає назві підприємства при прийнятті на роботу; періоди роботи згідно з довідкою № З-627-628-2025 від 27.11.2025, оскільки в довідці зазначено прізвище ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним заявника - ОСОБА_2 . Представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 32-42).
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 08.01.2026 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV.
За результатами розгляду заяви від 08.01.2026 за принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення № 092850032411 від 16.01.2026 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV. Підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії була відсутність необхідного страхового стажу. Відповідачем враховано страховий стаж 21 рік 09 місяців 15 днів, необхідний страховий стаж 32 роки. За результатом розгляду документів, доданих до заяви до загального страхового стажу відповідачем не зараховано періоди роботи: з 12.12.1990 по 11.05.1993 згідно з даними трудової книжки НОМЕР_1 від 12.12.1990, оскільки запис про звільнення завірено печаткою підприємства, яке не відповідає назві підприємства при прийнятті на роботу. Необхідно надати довідку про перейменування; періоди роботи згідно з довідкою № З-627-628-2025 від 27.11.2025, оскільки зазначений документ оформлено з порушенням п. 26 Постанови про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.08.1993 № 637, а саме: зазначено прізвище ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним заявника - ОСОБА_2 (а.с. 10).
Листом від 28.01.2026 № 0900-0205-8/4219 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області направило позивачу рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 092850032411 від 16.01.2026 про відмову в призначенні пенсії (а.с. 9).
Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії № 092850032411 від 16.01.2026, позивач звернулася до суду з цим позовом, в якому просить суд скасувати таке рішення та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 12.12.1990 по 11.05.1993 згідно даних трудової книжки НОМЕР_1 від 12.12.1990, період роботи з 11.12.1985 по 30.10.1990 згідно даних трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 11.12.1985 та архівної довідки № З-627-628-2025 від 25.11.2025 і призначити позивача пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 13.10.2025.
При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV).
Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови призначення пенсії за віком врегульовані статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 роки.
Згідно копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6), а тому на час звернення із заявою від 08.01.2026 про призначення пенсії за віком, позивач досяг пенсійного віку 60-ти років. Таким чином, для призначення позивачу пенсії за віком необхідна наявність страхового стажу не менше 32 роки.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Як зазначено вище, відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Тобто, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У разі відсутності трудової книжки стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.
Як встановлено судом вище, за результатами розгляду заяви від 08.01.2026 за принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення № 092850032411 від 16.01.2026 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV. Підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії була відсутність необхідного страхового стажу. Відповідачем враховано страховий стаж 21 рік 09 місяців 15 днів, необхідний страховий стаж 32 роки. За результатом розгляду документів, доданих до заяви до загального страхового стажу відповідачем не зараховано періоди роботи: з 12.12.1990 по 11.05.1993 згідно з даними трудової книжки НОМЕР_1 від 12.12.1990, оскільки запис про звільнення завірено печаткою підприємства, яке не відповідає назві підприємства при прийнятті на роботу. Необхідно надати довідку про перейменування; періоди роботи згідно з довідкою № З-627-628-2025 від 27.11.2025, оскільки зазначений документ оформлено з порушенням п. 26 Постанови про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.08.1993 № 637, а саме: зазначено прізвище ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним заявника - ОСОБА_2 (а.с. 10).
Щодо періоду роботи з 12.12.1990 по 11.05.1993, то суд вказує на таке.
Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 12.12.1990, позивач: з 12.12.1990 прийнятий на посаду слюсаря-ремонтника третього розряду в Автотранспортне підприємство об`єднання «Прикарпаткурорт»; з 13.06.1991 переведений на посаду машиніста екскаватора четвертого розряду; з 06.04.1992 переведений на посаду бетоняра будівельної бригади 4-го розряду; з 11.05.1993 звільнений з роботи за власним бажанням (а.с. 13-15).
В спірному випадку записи в трудовій книжці про вищевказаний період роботи з 12.12.1990 по 11.05.1993 здійснено відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та не викликають будь-яких сумнівів в достовірності таких записів, оскільки записані акуратно, є чіткими, зрозумілими та містять всю необхідну інформацію, а саме: дати прийняття на роботу, посада; найменування підприємства, де працювала позивач, а також зазначено на підставі якого наказу позивач звільнена з роботи, містить відтиск печатки підприємства та підпис уповноваженої особи роботодавця. 
З огляду на те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а тому в позивача не було необхідності надавати додаткові документи в підтвердження вищевказаного періоду роботи з 12.12.1990 по 11.05.1993.
Щодо доводів відповідача про те, що запис про звільнення завірено печаткою підприємства, яке не відповідає назві підприємства при прийнятті на роботу, то суд звертає увагу на таке.
Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 12.12.1990, позивач з 12.12.1990 прийнятий на посаду слюсаря-ремонтника третього розряду в Автотранспортне підприємство об`єднання «Прикарпаткурорт», а з 11.05.1993 звільнений. Запис про звільнення зроблений директором підприємства та скріплений печаткою Автотранспортне підприємство «Прикарпатське об`єднання санаторно-курортних установ профспілок».
Суд зазначає, що в спірний період була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі – Інструкція № 162).
Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців. Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округа, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1 Інструкції № 162).
Згідно з абзацами другим, третім пункту 2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до пункту 2.3. Інструкції № 162 усі записи трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 р.) записується 1984.05.01, в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; 05.01.1984. Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація підприємства за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5 Інструкції № 162).
Відповідно до пункту 2.8. Інструкції № 162 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.
Згідно з пунктом 2.9. Інструкції № 162 у розділі Відомості про роботу, Відомості про нагородження, Відомості про заохочення трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: Запис за № таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі. При зміні формулювання причини звільнення пишеться: Запис за № таким-то є недійсним звільнений... і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається дублікат трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним.
Відповідно до абзаців першого-третього пункту 2.13. Інструкції № 162 у графі 3 розділу Відомості про роботу у виді заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.
Згідно з абзацами першим-другим пункту 2.26. Інструкції № 162 запис про звільнення в трудовій книжці працівника здійснюється з дотриманням наступних правил: в графі 1 ставиться порядковий номер запису; в графі 2 - дата звільнення; в графі 3 - причина звільнення; в графі 4 зазначається, на підставі чого внесений запис, - наказ (розпорядження), його дата та номер. Днем звільнення вважається останній робочий день.
При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзац перший пункту 4.1. Інструкції № 162).
Пунктом 18 постанови Ради Міністрів Української РСР і Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок Про трудові книжки робітників і службовців від 06.09.1973 № 656 передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Аналогічні положення містяться в пункті 4 Постанови Кабінету Міністрів України “Про трудові книжки працівників” від 27.04.1993 № 301, згідно якого відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
В спірному випадку запис № 4 про звільнення з роботи 11.05.1993 є чітким та зрозумілим, вчинений на підставі наказу № 30-к від 11.05.1993, містить підпис посадової особи підприємства та відтиск печатки (а.с. 15).
Запис про прийняття позивача на роботу містить назву роботодавця - Автотранспортне підприємство об`єднання «Прикарпаткурорт», а запис про звільнення містять відтиски печатки Автотранспортне підприємство «Прикарпатське об`єднання санаторно-курортних установ профспілок». Очевидно, що відтиск печатки на записі про звільнення позивача містить повну назву підприємства-роботодавця на дату звільнення з посади та дає змогу встановити профільну діяльність такого підприємства, яка не суперечить первинній назві роботодавця, зазначеній в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 12.12.1990 перед записом про прийняття позивача на роботу.
Суд звертає увагу, що за змістом цитованих вище приписів Інструкції, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка зазнала такого порушення, та не може впливати на її особисті права.
Отже, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу на конкретну посаду, яку займала позивач у той чи інший період її роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає позивачу право на призначення пенсії по інвалідності, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по інвалідності.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 06.02.2018 в справі № 677/277/17, від 21.02.2018 в справі № 687/975/17.
Верховний Суд займає усталену позицію про те, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані заповнювати трудові книжки, вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних та передачу їх за строками в архівні установи (постанови від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а, від 19.12.2019 у справі № 307/541/17).
Суд звертає увагу на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є саме трудова книжка. Натомість згідно вимог пунктів 1 та 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, або коли трудова книжка містить неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Верховний Суд у постановах від 08.05.2018 у справі № 559/484/17 та від 07.11.2019 у справі № 686/19477/16 зазначив, що лише при наявності неправильності чи неточності записів у трудовій книжці, для підтвердження стажу приймаються до уваги інші документи, які визначені вищевказаним Порядком № 637, зокрема: дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; довідки; виписки із наказів; особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати; посвідчення; характеристики; письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про період роботи.
В спірному випадку, до позовної заяви долучено довідку Підприємства житлово-комунального господарства Моршинської міської ради від 09.02.2026 № 135, в якій зазначено про перейменування Автотранспортного підприємства «Прикарпаткурорт» (а.с. 24).
В спірному випадку трудова книжка серії НОМЕР_1 від 12.12.1990 оформлена відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, оскільки містить інформацію стосовно вищевказаного періоду роботи позивача, а саме: дати прийняття на роботу, посада; найменування підприємства, де працював позивач, а також зазначено на підставі якого наказу позивач звільнений з роботи, містить відтиск печатки підприємства та підпис директора.
Таким чином, з огляду на встановлені обставини, суд вважає, що заперечення відповідача щодо наданої позивачем трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи з 12.12.1990 по 11.05.1993 для обрахунку стажу при призначенні пенсії позивача. 
Що стосується періоду роботи з 11.12.1985 по 30.10.1990, то суд вказує на таке.
Згідно записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 11.12.1985, позивач з 11.12.1985 прийнятий на роботу в Колгосп ім. Шевченка Апостолівського району Дніпропетровської області на посаду тракториста; з 30.10.1990 звільнений з роботи за власним бажанням (а.с. 20-21).
Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Також, відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310, та чинних на час розгляду справи (далі - Основні Положення).
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).
Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Також встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
З огляду на зміст вищевказаних положень, які були чинні на час виникнення спірних правовідносин, передбачено дві форми роботи особи в колгоспі: шляхом прийняття в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводився загальними зборами колгоспників за поданням правління; за трудовими договорами фахівців та інших працівників, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (тобто без членства в колгоспі).
Таким чином, трудова книжка колгоспника заводилася лише щодо членів колгоспів та була основним документом про трудову діяльність таких осіб. Також вимоги про встановлення в колгоспі мінімуму трудової участі в громадському господарстві та виконання такого мінімуму стосувались лише членів колгоспу і такі відомості підлягали внесенню до трудових книжок колгоспників.
В спірному випадку згідно записів в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_2 від 11.12.1985, копія якої наявна в матеріалах справи, суд встановив, що позивач працювала трактористом.
До заяви від 08.01.2026 про призначення пенсії ОСОБА_1 долучив архівну довідку Виконавчого комітету Апостолівської міської ради Криворізького району Дніпропетровської області за № З-627-628-2025 від 27.11.2025, згідно якої зазначено, що в документах архівного фонду колгоспу ім. «Шевченко» Апостолівського району Дніпропетровської області, в особових рахунках працівників зазначений ОСОБА_2 (так у документах). Іншого працівника з прізвищем, ім`ям, по батькові: ОСОБА_1 в особових рахунках працівників не значиться (а.с. 23). 
В рішенні № 092850032411 від 16.01.2026 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зазначило, що прізвище ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним заявника - ОСОБА_2 .
Такі доводи відповідача свідчать про надмірний формалізм пенсійного органу під час надання оцінки архівній довідці № З-627-628-2025 від 27.11.2025, оскільки прізвище, ім`я та по батькові « ОСОБА_2 » є прізвищем, ім`ям та по батькові позивача, однак записані російською мовою. При цьому, невідповідність однієї літери в прізвищі « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_4 » дає змогу встановити, що мова йде саме про позивача, за відсутності даних щодо інших осіб з таким прізвищем, іменем та по батькові.
Суд звертає увагу на те, що відомості такої довідки № З-627-628-2025 від 27.11.2025 не містять жодних суперечностей з відомостями трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 11.12.1985, відповідають хронології періоду роботи позивача з 11.12.1985 по 30.10.1990 та додатково підтверджують факт роботи позивача з 11.12.1985 по 30.10.1990 в Колгосп ім. Шевченка Апостолівського району Дніпропетровської області.
Таким чином, період роботи з 11.12.1985 по 30.10.1990 підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 .
Встановлені судом обставини, з огляду на критерії правомірності поведінки суб`єкта владних повноважень передбачених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, вказують на протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 092850032411 від 16.01.2026 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком, оскільки таке рішення прийнято безпідставно, необґрунтовано та непропорційно. Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 092850032411 від 16.01.2026 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком належить скасувати як протиправне.
Щодо позову в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 13.10.2025, то суд вказує на таке.
З огляду на зміст положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд України, до компетенції якого і входить розгляд документів.
Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Суд приймаючи рішення, не перебирає на себе повноважень територіального органу Пенсійного Фонду України щодо призначення пенсії особі за її заявою.
В спірному випадку судом зроблено висновок про те, що відповідач необґрунтовано та без відповідної підстави прийняв рішення № 092850032411 від 16.01.2026 та врахував до страхового стажу позивача періоди роботи з 12.12.1990 по 11.05.1993 та з 11.12.1985 по 30.10.1990. 
Водночас суд звертає увагу на те, що статтею 58 Закону України “Про пенсійне забезпечення” передбачено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
З огляду на конституційний принцип розподілу повноважень між гілками влади, суд звертає увагу на те, що суд не вправі перебирати на себе повноваження територіального органу Пенсійного Фонду України щодо призначення пенсії. Натомість суд, в разі визнання протиправним та скасування такого акта, визначає, за потреби, окрім скасування, додатковий ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, з огляду на встановлені судом обставини спірних правовідносин.
Встановлені судом такі обставини, дають підстави для висновку про встановлення додаткового способу відновлення порушеного права позивача у вигляді повторного розгляду заяви позивача про призначення пенсії від 08.01.2026, з врахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Таким чином, позов належить задовольнити частково.
Відповідно до частин 1, 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, слід стягнути з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 900,00 гривень. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 092850032411 від 16.01.2026 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.01.2026 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 12.12.1990 по 11.05.1993 та з 11.12.1985 по 30.10.1990, із врахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, Запорізька обл., м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 158-Б, код ЄДРПОУ 20490012) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір в розмірі 900 (дев`ятсот) грн. 00 коп. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Григорук О.Б.