ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5410/26 Справа № 243/862/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Хаустова Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Агєєва О.В.,

Учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс»,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2026року, головуючий у суді першої інстанції Хаустова Т.А.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2026року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (далі — ТОВ «Факторинг Партнерс», Товариство) подало в суд позов проти ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 75 716,80грн.
Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що 30 серпня 2021року між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 укладено Договір №100878896, за яким надано відповідачу грошові кошти в сумі 5 000,00грн. 
18 вересня 2021року між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та ОСОБА_1 укладено Договір № 555156313116, за яким надано відповідачу грошові кошти в сумі 4 000,00грн. 
30 вересня 2021року між ТОВ "Інфінанс" та ОСОБА_1 укладено Договір №0996735114/2, за яким надано відповідачу грошові кошти в сумі 3 189,00грн. 
Укладенням ряду договорів відступлення прав вимоги, ТОВ «Факторинг Партнерс» стало наділено правом вимоги до відповідача за вищевказаними договорами.
Позивач вказував, що відповідач порушив умови Договорів та не виконував покладені на нього зобов`язання належним чином у зв`язку з чим загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними Договорами, станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 75716,80грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2026року позов Товариства задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства заборгованість за Договорами №100878896; № 555156313116; № 0996735114/2 у розмірі 73 205,80грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з доведеності обставин укладення між кредиторами та відповідачем кредитних договорів на певних умовах в електронній формі в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», отримання грошових коштів та доведеності наявності у відповідача перед позивачем як новим кредитором заборгованості.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
09 березня 2026року ОСОБА_1 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2026року.
В апеляційній скарзі висловив вимогу про скасування рішення суду в частині стягнення нарахованих відсотків, пені та штрафів з ухваленням нового в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства про стягнення заборгованості по відсотках за весь час особливого періоду.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вінпроходить службу в лавах Національної поліції України на посаді сержанта поліції безперервно з 2021року, що на його думку є підставою для повного звільнення від нарахування процентів, пені та штрафів за всіма кредитними договорами на підставі п. 15 ст. 14 Закону України № 2011-XII. 
Скаржник наголошував, що нарахована Товариством заборгованість за відсотками також суперечить умовам кредитних договорів.
Вказував, що судом першої інстанції помилково не було застосовано сплив строку позовної давності.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, через те, що обставини якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
11 березня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу №243/862/26 витребувано із суду першої інстанції; та 19 березня 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 березня 2026року відкрито апеляційне провадження у справі. 
06 квітня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
30 серпня 2021року між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 укладено Договір №100878896 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, за яким позикодавець надав позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності грошові кошти на суму у загальному розмірі 5 000,00грн. Сторони погодили тип процентної ставки та строк дії кредитного договору.
17 грудня 2021року укладено Договір № 17/12-2021-62 відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними Договорами до позичальників, в тому числі за договором № 100878896.
10 березня 2023року укладено Договір № 10-03/2023/01 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними Договорами до позичальників, в тому числі за договором № 100878896.
28 серпня 2025року укладено Договір № 28-08/25 відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними Договорами до позичальників, в тому числі за Договором № 100878896.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №100878896 від 30 серпня 2021року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 36 552,79грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) — 4 608,00грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги — 31 444,79грн; заборгованість за комісіями — 500,00грн.
18 вересня 2021року між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором укладено Договір № 555156313116, за яким відповідачу було надано кредит на умовах строковості, зворотності, платності у розмірі 4 000,00грн. Сторони погодили тип процентної ставки та строк дії кредитного договору. 
18 грудня 2023 року укладено Договір № 18/12-2023 відповідно до якого ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними Договорами до позичальників, в тому числі за договором № 555156313116.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №555156313116 від 18 вересня 2021року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 10 246,60грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) — 4 000,00грн; - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги — 6 246,60грн.
30 вересня 2021року між ТОВ "Інфінанс" та ОСОБА_1 укладено Договір №0996735114/2, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, за яким відповідачу було надано кредит на умовах строковості, зворотності, платності у розмірі 3189,00грн. Сторони погодили тип процентної ставки та строк дії кредитного договору. 
24 листопада 2022року було укладено Договір № 24/11-22/2 відповідно до якого ТОВ "Інфінанс" відступило на користь ТОВ "Фінансова Компанія "Європейська агенція з повернення боргів" права вимоги за кредитними Договорами до позичальників, в тому числі за Договором № 0996735114/2. 
23 травня 2024року було укладено Договір № 23/05/24 відповідно до якого ТОВ "Фінансова Компанія "Європейська агенція з повернення боргів"відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними Договорами до позичальників, в тому числі за Договором № 0996735114/2.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №0996735114/2 від 30 вересня 2021року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 28 917,41грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) — 3 189.00грн; -заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги — 25 728,41грн.
Відповідно до Довідки №8676/41/4/01-2025 від 12 листопада 2025року про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів Держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, ОСОБА_1 в період з 17 серпня 2024року по 01 грудня 2024року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України.
Відповідно до Посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 23 січня 2026року, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені Законодавством України для ветеранів війни та учасників бойових дій.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
У даній справі скаржник в апеляційному порядку фактично не заперечує отримання кредитних коштів та не оскаржує заборгованість за тілом кредиту, проте заперечує висновки суду в частині задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за відсотками – тож з огляду на те, що не були оскаржені висновки суду щодо вимог позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту, які задоволені, такі висновки суду не можуть бути предметом перевірки суду в апеляційному порядку. 
Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що сума заборгованості за відсотками була нарахована відповідачу відповідно до умов кредитних договорів в межах строку кредитування, з урахуванням пролонгації строку кредитування, розрахунки кредитодавця відповідачем не спростовані та доказів належного виконання зобов`язання відповідачем не надано, а тому заборгованість за відсотками підлягає стягненню з відповідача.
Суд також виснував, що слід зменшити заборгованість за процентами за кредитним договором № 0996735114/2 від 30 вересня 2021року на 2 511,00грн за період служби, який суд врахував в розрахунку відсотків за користування кредитом – з 17 серпня 2024року по 30 вересня 2024року.
Водночас суд вважав, що період служби у 2024році не звільняє відповідача від обов`язку сплати кредиту та нарахованих процентів за періоди до початку служби. 
Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково та змінити рішення в частині розміру заборгованості за нарахованими відсотками, так як суд першої інстанції не в повному обсязі дотримався вимог законодавства щодо законності і обґрунтованості рішення в цій частині.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства /стаття 526 ЦК України/.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти /частина перша статті 1048 ЦК України/.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним /стаття 1055 ЦК України/.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України “Про електронну комерцію”- Закон за умовами якого електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
У справі встановлено, що для підписання кредитних договорів ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону, що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитні договори.
Отже, договори про надання кредиту від 30 серпня 2021року, 18 вересня 2021року, 30 вересня 2021року підписано ОСОБА_1 за допомогою одноразових паролів-ідентифікаторів, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання правочинів. 
Заразом факт укладення договорів про надання кредитів та факт отримання у кредит грошових коштів у розмірах 5 000,00грн, 4 000,00грн та 3 189,00грн відповідач не заперечував.
Водночас, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 63 527,80грн, з якими майже в повному обсязі погодився суд першої інстанції, Товариство обґрунтовувало наявністю домовленостей про процентну ставку, що малися у кредитних договорах, а також домовленостей про строки кредитування, які чітко відображено у розрахунках заборгованості.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що нарахована Товариством заборгованість за відсотками суперечить умовам кредитних договорів, є необґрунтованими з огляду на те, що умовами кредитних договорів, з якими погодився позичальник, було обумовлено розмір, тип процентної ставки та строк дії кредитних договорів, з урахуванням умов пролонгацій. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він проходить службу в лавах Національної поліції України на посаді сержанта поліції безперервно з 2021року, що на його думку є підставою для повного звільнення від нарахування процентів, пені та штрафів за всіма кредитними договорами на підставі п. 15 ст. 14 Закону України № 2011-XII, є безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. 
Водночас, слід зазначити, що проходження відповідачем служби в лавах Національної поліції України на посаді сержанта поліції з 2021року не є підставою для застосування щодо нього пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо не нарахування процентів за користування кредитом.
Щодо періоду з 17 серпня 2024року по 01 грудня 2024року, суд першої інстанції зменшив заборгованість за процентами за кредитним договором № 0996735114/2 від 30 вересня 2021року на 2 511,00грн. 
Проте, до періоду з 17 серпня 2024року по 01 грудня 2024року, відповідач не мав статусу учасника бойових дій, а його обов`язок виконувати кредитні зобов`язання визначений умовами укладених Договорів та положеннями законодавства про кредитні зобов`язання.
Посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції помилково не було застосовано сплив строку позовної давності є безпідставними з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтерес.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки /стаття 257 ЦК України/.
Статтею 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що визначено частиною 1 статті 261 ЦК України.
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Законом України від 30 березня 2020року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022року у справі № 679/1136/21.
Карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, був відмінений на всій території України лише з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023року (постанова Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023року № 651).
Отже, строки, визначені, зокрема, статтею 257 ЦК України, продовжувались на весь строк дії карантину, тобто у період з 12 березня 2020року по 30 червня 2023року.
Крім того, Законом № 2120-IX від 15 березня 2022року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії.
В подальшому, Законом 3450-ІХ від 08 листопада 2023 року пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було викладено в такій редакції: у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022року строком на 30 діб. 
В подальшому, відповідними указами Президента України строк дії воєнного стану в України неодноразово продовжувався та режим воєнного стану в Україні діє до теперішнього часу.
Пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» було виключено з ЦК України лише на підставі Закону № 4434-IX від 14 травня 2025року, який набрав чинності 04 вересня 2025року.
Тож, строк, визначений, зокрема, статтею 257 ЦК України, продовжувався на строк дії воєнного стану з 24 лютого 2022року і до 03 вересня 2025року.
Враховуючи наведені положення законодавства, оскільки кредитні договори було укладено 30 серпня 2021року, 18 вересня 2021року, 30 вересня 2021року, строк на подачу позовної заяви Товариством не пропущений з огляду на карантинні обмеження та обмеження, введені державою у зв`язку із воєнним станом. 
Задовольняючи позов Товариства в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про надання позивачем належних та допустимих доказів домовленості сторін про процентну ставку.
Проте, стягуючи з ОСОБА_1 на користь Товариства заборгованість за відсотками у сумі 61 016,80грн, суд першої інстанції не врахував таке.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Кредитодавцями та позичальником погоджено розмір процентів і порядок їх нарахування, який за трьома кредитними договорами відповідно до розрахунків заборгованості складає 63 527,80грн, що більш ніж в п`ять разів перевищує суму отриману відповідачем у кредит – 12 189,00грн ( 5 000,00 + 4 000,00 + 3 189,00).
Слід звернути увагу, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованим про дійсні умови кредитування, які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. А тому на думку апеляційного суду, укладення договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором.
Отже, суд апеляційної інстанції враховує, що вимога про сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Кредитодавець, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення кредитного договору на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013року № 7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч.1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками – фізичними особами.
Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20).
Також, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Відповідно до пункту 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції.
Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 63 527,80грн не є співрозмірною загальній сумі кредиту у 12 189,00грн за договорами, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів після закінчення пільгового періоду кредитування, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що необхідно зменшити розмір процентів за вказаними договорами до розміру отриманих відповідачем кредитних коштів.
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, а тому рішення суду в частині стягнутої заборгованості за відсотками підлягає зміні, шляхом зменшення стягнутої заборгованості за відсотками з 61016,80грн до 12189,00грн та відповідно зменшення загальної суми заборгованості до 23986,00грн (заборгованість за тілом кредитів: 4 608,00грн + 4 000,00грн + 3 189,00грн; та заборгованість за відсотками за трьома кредитними договорами: 12 189,00грн). 
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи /пункти 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України/.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, які в цій справі складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу апеляційний суд виходить з наступного.
Апеляційний суд вважає, що при розподілі витрат на професійну правничу допомогу, стягуючи її у розмірі 4 000,00грн, суд першої інстанції правильно врахував характер наданих послуг та їх складність, правильно визначився з розміром до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, яка на думку апеляційного суду є об`єктивним та співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі. 
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
За положеннями частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Приймаючи до уваги висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору за подачу позову у розмірі 843,41грн (23986,00 / 75 716,80 х 2 662,40 = 843,41).
Відповідно з позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 728,48грн ( 51 730,80 / 75 716,80 х 3 993,60 = 2 728,48). 
Водночас, згідно з частиною десятою статті 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Тож, застосовуючи частину десяту статті 141 ЦПК України, в порядку розподілу судових витрат по сплаті судового збору з ТОВ «Факторинг Партнерс» на користь ОСОБА_1  остаточно підлягає стягненню 1 885,07грн (2 728,48 - 843,41 = 1 885,07).
Отже, рішення суду підлягає зміні в частині стягнутої загальної суми заборгованості, та скасуванню в частині стягнення судових витрат по сплаті судового збору.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Задовольнити частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2026року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованості за Договорами №100878896; № 555156313116; № 0996735114/2 - змінити, зменшивши загальну суму заборгованості за кредитними договорами до стягнення з 73 205,80грн до 23 986,00грн.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2026року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судових витрат по сплаті судового збору - скасувати. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1885,07грн.
В решті рішення суду залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 20 травня 2026року.

Судді: