ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/3058/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Дмитрука В.В.,
розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовом до Волинської митниці (далі – відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень – рішень від 16.07.2025 №№ UA2050002025214, UA2050002025214.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підставою для прийняття оскаржуваних рішень вказано порушення позивачем пункту 2 частини 2 статті 52, частини 1 статті 257, пункту 5 частини 10 статті 58 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита за митною декларацією від 12.11.2020 №UA204020/2020/254285 на суму 16 877,54 грн; та пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за митною декларацією від 12.11.2020 №UA204020/2020/254285 на загальну суму 37 130,58 грн, оскільки за висновками митного органу при переміщенні через митний кордон України та митному оформленні транспортного засобу надано документи, що містять неправдиві відомості про транспортні витрати на перевезення товару і, як наслідок, при декларуванні вищевказаного транспортного засобу, за митною декларацією від 12.11.2020 №UA204020/2020/254285 занижено митну вартість на загальну суму 85 294,86 грн. 
Позивач не погоджується з таким висновком, покликаючись на те, що для здійснення митного оформлення товару «автомобіль BMW 528 Xi», VIN код: НОМЕР_1 , позивачем подано передбачені частинами 2 та 3 статті 53 Митного кодексу України документи, які підтверджують митну вартість товару та витрати на транспортування даного автомобіля. 
Вважає, що виписку про рух коштів по рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в банку «Siauliu» на ім?я UAB «Rolidas», jk 304231840 за період з 01.01.2020 по 30.11.2020, відповідно до якої, за послуги з транспортування 13 до митного кордону України, 22.09.2020 року позивач перерахував кошти в сумі 6493,23 USD на рахунок UAB «Rolidas» із призначенням «Paskirtis: Payment on delivery VIN НОМЕР_1 », неможливо враховувати як ключовий доказ порушення, адже зміст цієї виписки не містить аутентичного перекладу з литовської на українську мову, що унеможливлює однозначно встановити призначення платежу від 22.09.2020 в сумі 6493,23 USD на рахунок UAB «Rolidas».
Крім того, призначення платежу носить ознаки належного платежу «Оплата при отриманні Т3». Переклад з литовської мови на українську вказує, що у призначенні платежу, жодним чином не згадується про те, що перераховані кошти є платою (вартістю) транспортування Т3. Відтак, зазначені вище обставини спростовують твердження відповідача про те, що перераховані позивачем кошти в сумі 6 493,23 USD є платою (вартістю) транспортування Т3.
Тому, позивач звернувся до суду, просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення – рішення від 16.07.2025.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
15.04.2026 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що при переміщенні через митний кордон України та митному оформленні транспортного засобу надано документи, що містять неправдиві відомості про транспортні витрати на перевезення товару і, як наслідок, при декларуванні вищевказаного транспортного засобу, за митною декларацією від 12.11.2020 №UA204020/2020/254285 занижено митну вартість на загальну суму 85 294,86 грн, чим порушено вимоги пункту 2 частини 2 статті 52, частини 1 статті 257, пункту 5 частини 10 статті 58 Митного кодексу України та пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України.
Такий висновок контролюючим органом зроблено відповідно до інформації, отриманої від Генеральної прокуратури Литовської Республіки з копіями виписок про рух коштів по рахунку НОМЕР_2 , відкритому в банку «Siauliu» на ім`я UAB «Rolidas», j/k 304231840, за період з 01.01.2020 по 30.11.2020, яка надана листом «SIAULIU BANKAS» від 18.10.2021 № S 21-15967-с, встановлено невідповідність відомостей про вартість послуг на доставку товару у міжнародному сполученні, що в них містяться, відомостям, поданим до митного оформлення на території України. 
Згідно виписки про рух коштів по рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в банку «Siauliu» на ім`я UAB «Rolidas», по кредиту вказаного рахунку 22.09.2020 відображено надходження коштів за транспортування автомобіля, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 в сумі 6493,23 дол.США. 
Документальною невиїзною перевіркою встановлено, що ідентифікаційні дані транспортного засобу (ідентифікаційний номер), вказані у виписці про рух коштів по рахунку № НОМЕР_2 , відповідають даним, задекларованим при митному оформленні товару на території України за МД від 12.11.2020 №UA204020/2020/254285.
Таким чином, відповідно до інформації, наданої уповноваженим органом Литовської Республіки, витрати на транспортування товару «Легкового автомобіля, бувшого у використанні, марки - BMW, модель - 528 Xi, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення - 2011, модельний рік випуску - 2012, об`єм двигуна - 1997 см3, тип двигуна - бензиновий, номер двигуна немає даних, тип кузова - седан, загальна кількість місць включаючи місце водія - 5, колісна формула 4х4, призначений для доріг загального користування..» у міжнародному сполученні становлять 6493,23 дол.США (згідно з встановленим НБУ курсом 1 USD = 28,161 грн на день митного оформлення складає –182855,85 грн).
Враховуючи зазначене, інформація, отримана від уповноважених органів іноземних держав, повинна братись до уваги при контролі правильності визначення митної вартості товарів після завершення їх митного оформлення, а тому Волинська митниця за результатами проведеної перевірки збільшила суму грошових зобов`язань.
15.04.2026 на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача, в якому вона вказує на те, що позивач пропустив строк звернення до суду, відтак, просить залишити позов без розгляду.
Крім того, 15.04.2026 представник відповідача подала клопотання у якому просила розглядати судову справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Щодо даного клопотання про здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, суд зазначає наступне.
Відповідно до приписів частин п`ятої та шостої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Частиною шостою статті 12 КАС України визначено перелік справ незначної складності. Відповідно до пункту 10 вказаної норми справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Частиною четвертою статті 257 КАС України встановлено перелік категорій справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Дана адміністративна справа не підпадає під вказаний перелік.
Таким чином, з огляду на характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому, беручи до уваги, що відповідачем було надано суду та позивачу відзив на адміністративний позов, суд не вбачає підстав для розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
15.04.2026 представник відповідача подала до суду клопотання, в якому просить долучити до матеріалів справи переклад виписки про рух коштів по рахунку № НОМЕР_2 .
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
26.05.2025 Волинською митницею на підставі п.9 ч.1 ст.336, абз. 3 ч. 2 ст. 344-1, ч.2 та п.1 ч.3 ст. 345, п. 2 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VІ, у зв`язку з надходженням від уповноважених органів (організацій) іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, винесено наказ №268 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання громадянином України ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи» (далі – наказ від 26.05.2025 №268), згідно якого наказано провести документальну невиїзну перевірку дотримання громадянином України ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи у частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією від 12.11.2020 №UA204020/2020/254285 тривалістю 3 (три) робочих дні з 10.06.2025. 
За результатами аналізу електронної копії МД від 12.11.2020 №UA204020/2020/254285 та документів, які слугували підставою для митного оформлення товару, митне оформлення якого завершено, інформації отриманої від Генеральної прокуратури Литовської Республіки, що була передана до Волинської митниці Рівненською митницею листом від 24.03.2025 №7.13-1/19-02/7-19/1902 (вх. Волинської митниці №5623/7/7.3-2-08/36 від 24.03.2025) встановлено, що до митного оформлення подано недостовірну інформацію щодо витрат на транспортування товару, імпортованого за МД типу ІМ40ДЕ від 12.11.2020 №UA204020/2020/254285. До митної вартості вищезазначеного товару не включено витрати на транспортування товару на загальну суму 168 775,35 грн.
Зважаючи на вказане, Волинською митницею 23.06.2025 складено акт документальної невиїзної перевірки №71/25/7.3-19/17/3291417714 про порушення позивачем пункту 2 частини 2 статті 52, частини 1 статті 257, пункту 5 частини 10 статті 58 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита за митною декларацією від 12.11.2020 №UA204020/2020/254285 на суму 16 877,54 грн; та пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за митною декларацією від 12.11.2020 №UA204020/2020/254285 на загальну суму 37 130,58 грн.
16.07.2025 Волинською митницею було складено Акт №0075/7.3 19/4175923291417714, яким засвідчено той факт, що Акт про результати перевірки від 23.06.2025 №71/25/7.3-19/17/3291417714 був вручений ОСОБА_1 , проте станом на 16.07.2025 підписаний примірник Акту не повернуто митниці.
Враховуючи вищевикладене, Волинською митницею було прийнято податкові повідомлення-рішення від 16.07.2025 №UA2050002025213 та UA2050002025214.
Не погоджуючись з висновками акту перевірки та спірними рішеннями суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.
При вирішенні спору суд керується таким.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Митний кодекс України визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Статтею 3 Митного кодексу України (далі - МК України) визначено особливості застосування законів України та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, де частиною 1 передбачено, що при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, чинні на день прийняття митної декларації митним органом України.
Пунктом 24 частини 1 статті 4 МК України встановлено, що митний контроль це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Відповідно до статті 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Згідно з частиною восьмою статті 264 МК України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Частинами першою та п`ятою статті 265 МК України визначено, що при переміщенні товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України на підставі зовнішньоекономічного договору, укладеного резидентом, декларантом має право виступати - резидент, яким або від імені якого укладено цей договір. Декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 266 МК України, декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом та у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі. У разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант.
Частиною 1 статті 270 МК України передбачено, що правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, митом, крім особливих видів мита, встановлюються цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Стаття 276 МК України визначає, що платниками мита є: 1) особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом; 2) особа, на адресу якої надходять товари, що переміщуються (пересилаються) у міжнародних поштових або експрес-відправленнях, несупроводжуваному багажі, вантажних відправленнях; 3) особа, на яку покладається обов`язок дотримання вимог митних режимів, які передбачають звільнення від оподаткування митом, у разі порушення таких вимог; 4) особа, яка використовує товари, митне оформлення яких було здійснено з умовним звільненням від оподаткування, не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям такого звільнення згідно з цим Кодексом, іншими законами України, а також будь-які інші особи, які безпідставно використовують звільнення від оподаткування митом (податкову пільгу); 5) особа, яка реалізує або передає у володіння, користування чи розпорядження товари, що були випущені у вільний обіг на митній території України із звільненням від оподаткування митними платежами, до закінчення строку, визначеного законом; 6) особа, яка реалізує товари, транспортні засоби відповідно до статті 243 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 277 МК України об`єктами оподаткування митом є: 1) товари, митна вартість яких перевищує еквівалент 150 євро, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України підприємствами; 2) товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України; 3) товари, транспортні засоби, що реалізуються відповідно до статті 243 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 279 МК України Базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є: для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита, - митна вартість товарів.
Отже, аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що платники податків, визначені статтею 272 МК України, при ввезені відповідного товару (який є об`єктом оподаткування відповідно до частини першої статі 277 Кодексу) на митну територію України зобов`язані сплачувати ввізне мито.
Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За змістом частини першої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Нормами пункту 2 частини другої статті 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Судом встановлено, що ввезення товару на митну територію України та його митне оформлення за МД від 12.11.2020 №UA204020/2020/254285 проводилось на підставі рахунку фактури (інвойсу) від 23.09.2020 № 820845 та автотранспортної накладної від 03.11.2020 №б/н. 
ОСОБА_1 до митного оформлення подано повідомлення від 12.11.2020 б/н, згідно якого витрати на доставку автомобіля марки - BMW, модель - 528 Xi, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , до кордону України (п\п «Доманово-Мокрани») склали 500 USD, з них: 250 USD – доставка морським транспортом; 150 USD – доставка автомобільним транспортом; 100 USD – витрати на складі. 
Відповідно, витрати на транспортування товару до місця ввезення на митну територію України, що були включені до митної вартості товару склали 14 080,50 грн.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів визначено статтею 54 МК України. Так відповідно до частини п`ятої вказаної статті митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) обмінюватися інформацією, що стосується митної вартості товарів, в електронній формі у форматі міжнародних стандартів обміну електронною інформацією з митними органами іноземних держав із використанням інформаційних технологій, за умови дотримання вимог щодо її конфіденційності; 7) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Відповідно до пункту 3 статті 345 МК України органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо: 1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; 2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування; 3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення; 4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі; 5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 352 МК України митні органи під час проведення перевірок можуть використовувати отримані від уповноважених органів (організацій) іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення.
Як з`ясовано судом, Рівненською митницею листом від 24.03.2025 №7.13-1/19-02/7-19/1902 (вх. Волинської митниці № 5623/7/7.3-2-08/36 від 24.03.2025) надано матеріали та копії документів, надіслані Генеральною прокуратурою Литовської Республіки листом від 22.02.2022 № ТР-08-00367-21 стосовно надання фірмою UAB «Rolidas» (Kauno g. 3А, LТ-013 114 Vilnius, Lietuva) послуг з перевезення транспортних засобів (придбаних, перевезених) з території США в період з 01.01.2020 по 30.11.2020, в тому числі автомобіля марка - BMW, модель - 528 Xi, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , митне оформлення якого здійснено за МД від 12.11.2020 №UA204020/2020/254285.
Відповідно до інформації, отриманої від Генеральної прокуратури Литовської Республіки з копіями виписок про рух коштів по рахунку НОМЕР_2 , відкритому в банку «Siauliu» на ім`я UAB «Rolidas», j/k 304231840, за період з 01.01.2020 по 30.11.2020, яка надана листом «SIAULIU BANKAS» від 18.10.2021 № S 21-15967-с, встановлено невідповідність відомостей про вартість послуг на доставку товару у міжнародному сполученні, що в них містяться, відомостям, поданим до митного оформлення на території України. 
Зазначені документи були отримані в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні шляхом надання міжнародної правової допомоги, а саме на підставі Договору, укладеного між Україною і Литовською Республікою «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах». 
Згідно виписки про рух коштів по рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в банку «Siauliu» на ім`я UAB «Rolidas», по кредиту вказаного рахунку 22.09.2020 відображено надходження коштів за транспортування автомобіля, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 в сумі 6493,23 дол.США. 
Документальною невиїзною перевіркою встановлено, що ідентифікаційні дані транспортного засобу, вказані у виписці про рух коштів по рахунку № НОМЕР_2 , відповідають даним, задекларованим при митному оформленні товару на території України за МД №UA204020/2020/254285 від 12.11.2020.
Таким чином, відповідно до інформації, наданої уповноваженим органом Литовської Республіки, витрати на транспортування товару «Легкового автомобіля, бувшого у використанні, марки - BMW, модель - 528 Xi, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення - 2011, модельний рік випуску - 2012, об`єм двигуна - 1997 см3, тип двигуна - бензиновий, номер двигуна немає даних, тип кузова - седан, загальна кількість місць включаючи місце водія - 5, колісна формула 4х4, призначений для доріг загального користування..» у міжнародному сполученні становлять 6493,23 дол.США (згідно з встановленим НБУ курсом 1 USD = 28,161 грн на день митного оформлення складає –182855,85 грн).
Відтак, з наведеного видно розбіжності між відомостями в документах, що надавались позивачем до митного оформлення товару при імпорті в Україну, та відомостями, що містяться в документах, які надавались до митного оформлення вказаного товару при ввезені на митну територію України.
Отже, за результатами аналізу та порівняння документів, які подавалися позивачем до митного оформлення та документів, отриманих від Генеральної прокуратури Литовської Республіки, встановлено факт подання до митного оформлення документів, що містять недостовірні відомості щодо митної вартості товару, що призвело до заниження податкового зобов`язання за ввізним митом та податку на додану вартість, визначеного платником податків за митною декларацією №UA204020/2020/254285 від 12.11.2020.
В свою чергу, позивачем ні під час перевірки, ні суду не надано будь-яких доказів, які б спростовували наведені в акті перевірки порушення.
Доводи позивача про те, що документ, отриманий від Литовської Республіки, не може підтверджувати вчинення адміністративного правопорушення особою є безпідставними і спростовуються перекладом виписки про рух коштів по рахунку № НОМЕР_2 , де в графі «призначення» написано «оплата за доставку», оскільки частиною 5 статті 54 МК України передбачено право митних органів проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску та звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.
Згідно із частиною першою статті 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.
За приписами пункту 2 частини 2 статті 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться, зокрема, у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу (частина третя статті 351 МК України). Документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами митного органу в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки (частина четверта статті 351 МК України).
Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо, зокрема, результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.
Згідно з підпунктом 54.4 статті 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.
Відповідно до підпункту в) пункту 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями, далі - ПК України) об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію Україну.
Пунктом 187.8 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.
Згідно з пунктом 190.1 статті 190 ПК України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. Отже, сума податку на додану вартість залежить від розміру мита, що підлягає сплаті та включається до ціни товару.
За змістом частини першої статті 289 МК України обов`язок із сплати митних платежів виникає, зокрема, після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання; в інших випадках, встановлених Податковим кодексом України.
Суд зазначає, що спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з наявністю інформації, отриманої від уповноважених органів іноземних держав, яка повинна братись до уваги при контролі правильності визначення митної вартості товарів після завершення їх митного оформлення.
Суд враховує, що обов`язок з декларування, визначення і сплати мита та податку має саме позивач, а тому саме він несе відповідальність за повноту виконання цього обов`язку, оскільки згідно з частиною восьмою статті 264 МК України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Отже, оскільки відомості про вартість товару та відомості про нарахування митних платежів заповнюються у митній декларації декларантом самостійно, то з моменту прийняття митної декларації до митного оформлення саме декларант несе юридичну відповідальність за недостовірність таких відомостей.
З наведеного суд приходить до висновку, що при переміщенні через митний кордон України та митному оформленні транспортного засобу ОСОБА_1 надано документи, що містять неправдиві відомості про транспортні витрати на доставку товару і, як наслідок, при декларуванні вищевказаного транспортного засобу, за митною декларацією від 12.11.2020 №UA204020/2020/254285 порушено вимоги пункту 2 частини 2 статті 52, частини 1 статті 257, пункту 5 частини 10 статті 58 Митного кодексу України та пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України.
Необхідно зазначити й те, що позивачем не наведено обґрунтованих та підтверджених належними доказами про те, що інформація, зазначена у відповідних листах компетентних органів Литовської Республіки є недостовірною, або такою, що сформована відповідними органами з порушенням вимог законодавства.
Отже, Волинською митницею правомірно прийнято спірні податкові повідомлення-рішення від 16.07.2025 №№ UA2050002025214, UA2050002025214.
Суд також відхиляє доводи представника відповідача про пропущений строк звернення до суду, обгрунтовуючи це тим, що податкові повідомлення-рішення від 16.07.2025 №UA2050002025213 та UA2050002025214 мають вважатися врученими позивачу 07.08.2025 – день, зазначений поштою (поштовою службою) в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення, адже саме за адресою АДРЕСА_1 позивач раніше отримував поштові відправлення від митниці (наказ, повідомлення та акт).
Суд наголошує, що вищезазначена адреса є особистою адресою фізичної особи, яка не є суб`єктом господарювання, юридичною особою або ж фізичною особою-підприємцем, відтак, надсилання ППР на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи не є достатнім для того, щоб вважати повідомлення врученим.
За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятих рішень, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 19-21, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, 

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Дмитрук