18.05.2026 Справа № 363/1123/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Котлярової І.Ю.,
за участі секретаря Дрозд В.С.,
прокурора Смертенюка Д.В.,
представника відповідача ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом першого заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками та скасування рішень про їх державну реєстрацію, -
ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками та скасування рішень про їх державну реєстрацію в якому, просив:
- усунути перешкоди у здійсненні Пірнівською сільською радою Вишгородського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 47993560 від 29.07.2019 року з одночасним припиненням права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:6005 площею 0,115 га, яка розташована в с. Новосілки Вишгородського району Київської області;
- усунути перешкоди у здійсненні Пірнівською сільською радою Вишгородського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду з кадастровим номером 3221886400:36:118:6005 площею 0,115 га шляхом її повернення від ОСОБА_2 на користь Пірнівської територіальної громади в особі Пірнівської сільської ради;
- усунути перешкоди у здійсненні Пірнівською сільською радою Вишгородського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 63721280 від 30.05.2022 року з одночасним припиненням права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:6004 площею 0,005 га, яка розташована в с. Новосілки Вишгородського району Київської області;
- усунути перешкоди у здійсненні Пірнівською сільською радою Вишгородського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду з кадастровим номером 3221886400:36:118:6004 площею 0,005 га, шляхом її повернення від ОСОБА_2 на користь Пірнівської територіальної громади в особі Пірнівської сільської ради;
- стягнути з відповідача на користь Київської обласної прокуратури судовий збір.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області від 10.07.2013 року № 261-24-VI ряд громадян отримали у власність безоплатно для ведення індивідуального садівництва земельні ділянки на території с. Новосілки (в межах населеного пункту) Вишгородського району по 0,12 га кожна. Зокрема, одну з вказаних земельних ділянок отримав ОСОБА_3 , за яким зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:0214 площею 0,12 га. У подальшому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.07.2013 року № 7055 останній відчужив право власності на вказану земельну ділянку ОСОБА_4 , який в свою чергу у 2016 році відчужив ОСОБА_5 та яка здійснила поділ належної їй земельної ділянки, внаслідок чого було утворено земельні ділянки з кадастровим номером 3221886400:36:118:6005 площею 0,115 га та з кадастровим номером 3221886400:36:118:6004 площею 0,005 га. Земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:6005 на підставі договору дарування від 29.07.2019 року № 2493 ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_2 . Також за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.05.2022 року № 306 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:6004. Відтак, власником однієї із земельних ділянок, переданої у приватну власність рішенням Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області від 10.07.2013 року № 261-24-VI, яка у подальшому була поділена на дві земельні ділянки, на теперішній час є відповідач. Водночас відведення у приватну власність вказаної земельної ділянки здійснено всупереч положень земельного та водного законодавства, з урахування чого остання (на цей час це дві земельні ділянки) підлягає поверненню у власність Пірнівської сільської ради. Спірні земельні ділянки накладаються на землі водного фонду, на 100 метрову прибережно-захисну смугу, коли крутизна схилу на тому березі перевищує 4 градуси, що згідно ч. 3 ст. 88 ВК України подвоює край прибережної захисної смуги. Відведення у приватну власність земельної ділянки здійснено з порушенням вимог ст.ст. 19, 20, 22, 59, 83, 122 ЗК України та ст. ст. 1, 4, 88-90 ВК України.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18.03.2025 року по справі відкрито провадження та призначено до підготовчого судового засідання.
03.04.2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Сідашова О.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив та зазначив, що на момент набуття права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не було відомостей про належність ділянок до земель водного фонду чи обмеження їхнього обороту. Окрім цього, відсутні були судові спори держави чи третіх осіб по вказаній земельній ділянці з попередніми власниками. Відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване від добросовісного набувача, який не знав і не міг знати про відсутність у відчужувача права розпоряджатися ним. Вказав, що ні договір дарування, ні свідоцтво про спадщину, ні витяги з ДРРП не містили застережень про статус земель. Позивач не надав доказів, що відповідач знала чи мала знати про рішення Новосілківської сільської ради від 10.07.2013 року№ 261-24-VI чи його незаконність. Відсутність вини ОСОБА_2 підтверджена практикою ВП ВС у постанові від 01.10.2019 року у справі № 911/2034/16, де суд відмовив у витребуванні майна від добросовісного набувача за відсутності доказів його обізнаності. Таким чином, вважає, що відповідач є добросовісним набувачем, і позовні вимоги суперечать ст. 388 ЦК України. Позивач кваліфікує свої вимоги як негаторний позов (ст. 391 ЦК України), стверджуючи, що строк позовної давності не застосовується. Однак фактичний характер вимог - витребування майна з володіння відповідача свідчить про віндикаційний позов (ст. 387 ЦК України). Оскільки Пірнівська сільська рада не здійснювала фактичного володіння ділянками з 2013 року, позов є віндикаційним, а строк позовної давності пропущеним. Отже вважає, що вимоги підлягають відхиленню на підставі ст. 267 ЦК України. Окрім того, зазначив, що до позову Київською обласною прокуратурою долучено відповідь на запит прокурора від 11.10.2024 року № 12/2-3320 вих.-24, який містить додаток, до Центральної геофізичної обсерваторії ДСНС України імені Бориса Сікорського, проте сам запит прокурора прокурором до позову не долучено. Згідно відповіді Центральної геофізичної обсерваторії ДСНС України імені Бориса Сікорського фактичну крутизну схилу для вказаних у запиті земельних ділянок встановлено у розмірі 11,5 градусів. Водночас, відповідно до протоколу огляду від 13.11.2024 року прокурором залучено сертифікованого інженера-геодезиста Сачука Олександра Васильовича, яким за результатами огляду складено план-схему, де зазначено, що середнє значення розрахунку схилу від фасаду участків до урізу води складає 5 градусів. Таким чином, різниця між даними Центральної геофізичної обсерваторії ДСНС України імені Бориса Сікорського та ОСОБА_6 щодо фактичної крутизни схилу складає 6,5 градусів, що є значним протиріччям. Разом з цим, ОСОБА_6 вказано, що ним вираховувано середнє значення крутизни схилу в розмірі 5 градусів, а отже є значення більші та менші за це значення. Навпроти якої земельної ділянки, яка крутизна схилу не зазначається, тому можливо припустити, що перед деякими земельними ділянками крутизна схилу менше 3 градусів. Також зауважив, що відповідно до протоколу огляду ОСОБА_6 проводив виміри за допомогою обладнання та спеціального обладнання. При цьому, яке саме обладнання використовувалось ОСОБА_6 не зазначено, як і не зазначено його характеристики, можливість похибки, необхідність калібрування тощо. Водночас позивачем не долучено до даного позову постанову про залучення ОСОБА_6 як спеціаліста у кримінальному провадженні № 42024110000000344, дозвільні документи ОСОБА_6 , на підставі яких ним надано висновки як інженером-геодезистом, та на яких умовах ОСОБА_6 , який здійснює приватну підприємницьку діяльність, надає послуги Київській обласній прокуратурі, та хто оплачує вказані послуги ОСОБА_6 . У протоколі огляду вказано, що ОСОБА_6 є сертифікованим інженером-геодезистом. Натомість на державному інтернет-ресурсі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру https://land.gov.ua/kvalifkomisia-geo/, опубліковано Державний реєстр сертифікованих інженерів-геодезистів станом на 07.02.2025 року, відповідно до якого під номером 1312 є інформація про ОСОБА_6 , який має сертифікат № 013943 від 15.11.2018 року. Разом з цим, відповідно до вказаного реєстру дію сертифіката ОСОБА_6 зупинено 15.11.2022. При цьому, обставини виділення земельної ділянки з кадастровим номером 3221886400:36:118:0214 вже досліджувалася у межах кримінального провадження, в якому ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року скасовано арешт, зокрема вказаної земельної ділянки. Органам прокуратури України було відомо про факт виділення земельної ділянки 3221886400:36:118:0214 у приватну власність із цільовим призначенням для індивідуального садівництва, однак, цивільний позов у 2013-2015 роках органами прокуратури заявлено не було. Також зазначив, що рішенням Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області № 253-23-VI від 10.06.2013 року затверджено проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги річки Десна в урочищі «Дякова» на території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області, розроблений ТОВ «Центр геодезії та кадастру», який встановлює межі прибережної захисної смуги шириною 30 метрів. Тому встановлення Київською обласною прокуратурою 100 метрової (і 200 метрової у зв`язку з крутизною схилу більше 3 градусів) ширини прибережної захисної смуги поряд із земельною ділянкою з кадастровим номером 3221886400:36:118:0214 є невірним. Посилаючись на викладене просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості. 
21.04.2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» прокурором подано відповідь на відзив на позовну заяву, у якій зазначив, що викладені у відзиві заперечення проти позову є необґрунтованими. Зазначив, що відповідач в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих, характерних для земель водного фонду природних ознак (наявності річки Десна, її берегових ліній, прибережно-захисних смуг) земельної ділянки, знала або, проявивши розумну обачність, могла і повинна була знати про те, що спірні земельні ділянки перебувають у межах прибережної захисної суги, а тому вибули з володіння держави з порушенням вимог закону, що свідчить про недобросовісність її дій під час набуття таких земель у власність. Наголосив, що прокурором пред`явлено саме негаторний позов, а тому строк позовної давності щодо повернення спірних земельних ділянок у даній справі не підлягає застосуванню. До позовної заяви долучено інформацію Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського від 16.10.2024 року № 991-001-2184/991-083, за якою річка Десна, згідно зі ст. 79 Водного кодексу України, відноситься до великих річок, у зв`язку з чим ширина її прибережної захисної смуги становить 100 метрів. Однак, оскільки крутизна схилу даної ділянки річки становить 11,5 градусів, то відповідно до ст. 88 Водного кодексу України крутизна ширини прибережної захисної смуги подвоюється та становить 200 метрів. Виходячи з наведеного Центральною геофізичною обсерваторією зроблено висновок, що зазначені земельні ділянки приватної форми власності як станом на липень 2013 року, так і на теперішній час повністю потрапляють в прибережну захисну смугу р. Десна та відносяться до земель водного фонду. У вказаній інформації перераховано, земельні ділянки, у тому числі і спірні земельні ділянки у даній справі, тому необхідність долучення запиту, на підставі якого було надано зазначену інформацію, відсутня. Сам запит не містить інформативного значення та не є доказом у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України. Щодо розбіжності у даних Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського та сертифікованого геодезиста ОСОБА_6 з приводу крутизни схилу узбережжя р. Десна, вказав, що наявними доказами вона в будь-якому разі складає більше 3 градусів, встановлених у ст. 88 Водного кодексу України та ст. 60 Земельного кодексу України, при яких ширина прибережної захисної смуги подвоюється. Також зазначив, що у протоколі зазначено, що під час огляду використовувався КТК-приймач ОЕОМАХ 2ЕМТН 16. Стосовно не долучення до матеріалів позову постанови про залучення спеціаліста до проведення огляду вказав, що представником відповідача не враховано, що дана справа розглядається в порядку цивільного судочинства, а не кримінального. У період проведення огляду 13.11.2024 ОСОБА_6 був повноважним інженером-геодезистом в силу чинного законодавства, який набрав чинності 08.02.2025 року. Також наголосив, що доводи відзиву на позовну заяву щодо обставин здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, накладення та зняття арешту на спірну земельну ділянку в рамках кримінального провадження, не стосуються предмету доказування за пред`явленим позовом у даній справі. Представник відповідача у відзиві посилається на рішення Новосілківської сільської ради від 10.06.2013 № 253-23-VI, яким начебто затверджено проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги шириною 30 метрів р. Десна в урочищі «Дякова» на території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області. Разом з тим, до відзиву вказаний проект землеустрою не долучений. Натомість до позову долучено викопіювання з Генерального плану с. Новосілки, за яким візуально вбачається знаходження спірних земельних ділянок в межах прибережної захисної смуги р. Десна.
28.04.2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Сідашова О.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких просив у задоволенні позову відмовити. Наполягав на тому, що при придбанні спірних земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з достатньою розумною обачністю переконались в тому, що спірні земельні ділянки до земель водного фонду не належать, оскільки існує рішення Новосілківськоі? сільської ради про встановлення меж прибережної захисної смуги шириною 30 метрів, а в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно не існувало і на даний час немає відомостей про належність ділянок до земель водного фонду чи будь-яке обмеження їхнього цивільного обороту. З моменту придбання земельних ділянок жодних претензій або перевірок від правоохоронних або контролюючих органів не було. Також зазначив, що рішенням № 253-23-VI від 10.06.2013 року затверджено проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги річки Десна в урочищі «Дякова» на території Новосілківськоі? сільської ради Вишгородського району Київської області, розроблений ТОВ «Центр геодезіі? та кадастру», де враховано позитивні висновки відділу Держземагентства у Вишгородському районі Київської області від 31 травня 2013 року та управління водного господарства у місті Києві та Київській області від 06 червня 2013 року. Прийняття вказаного рішення Новосілківськоі? сільської ради Вишгородського району Київської області також підтверджується протоколом другого засідання двадцять третьої сесії VI скликання Новосілківськоі? сільської ради Вишгородського району Київської області від 10 червня 2013 року. Таким чином, рішенням № 253-23-VI від 10 червня 2013 року Новосілківська сільська рада Вишгородського району Київської області реалізувала своє право, передбачене ст. 88 ВК України, затвердивши проект землеустрою щодо встановлення меж прибережної захисної смуги річки Десна в урочищі «Дякова» на території Новосілківськоі? сільської ради Вишгородського району Київської області, розроблений ТОВ «Центр геодезії та кадастру», і встановивши межі прибережної захисної смуги шириною 30 метрів. Враховуючи викладене, посилання позивача на існування 100 метрової ширини прибережної захисної смуги (200 метрової в зв`язку з крутизною схилу більше 3 градусів) поряд із земельними ділянками з кадастровими номерами 3221886400:36:118:6005 та 3221886400:36:118:6004 та їх накладення на прибережну захисну смугу є безпідставними. 
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 27.03.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Прокурор у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги з підстав викладених у позові та відповіді на відзив.
Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. 
Представник Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує, розгляд справи просив здійснювати за відсутності їх представника. 
Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_2 є його дружиною, а ОСОБА_5 – тещою. У 2016 році він вирішив придбати декілька земельних ділянок на території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області в урочищі «Дякова». ОСОБА_5 також висловила намір придбати одну земельну ділянку в тому місці. ОСОБА_7 та ОСОБА_5 разом приїжджали в урочище «Дякова» для огляду земельних ділянок для їх придбання. ОСОБА_5 вирішила придбати земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:0214 з цільовим призначенням для ведення садівництва, продавець якій повідомив, що відстань від краю земельної ділянки до урізу води становить приблизно 30 метрів. Для того, щоб пересвідчитись у законності виділення вказаної земельної ділянки, ОСОБА_7 перед придбанням ОСОБА_5 земельної ділянки поїхав до Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області та дізнався у голови Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області Стукача М.П. про те, що Новосілківська сільська рада рішенням сесії у 2013 році встановила межі прибережної захисної смуги на відстані 30 метрів від урізу води річки Десна. ОСОБА_8 показав рішення сесії та проект встановлення межі прибережної захисної смуги. Впевнившись, що земельну ділянку виділено з дотриманням законодавства України, Черняхівськии? В.В. повідомив про це ОСОБА_5 і остання її придбала. За цей час будь-яких претензій щодо законності виділення земельної ділянки від органів державної влади не надходило. За той час співвласники суміжних земельних ділянок утворили садове товариство «Дякове», розробили і реалізували погоджений сільським головою проект проведення лінії електропередач та берегоукріплення. 
Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що 20 лютого 2013 року рішенням Новосілківськоі? сільської ради Вишгородського району Київської області № 236-21-VI надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги річки Десни, урочище «Дякова» на території Новосілківськоі? сільської ради Вишгородського району Київської області. 
З рішення Новосілківськоі? сільської ради Вишгородського району Київської області № 253-23-VI від 10 червня 2013 року встановлено, що Новосілківська сільська рада Вишгородського району Київської області, розглянувши проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги річки Десна на території Новосілківськоі? сільської ради Вишгородського району Київської області, враховуючи необхідність встановлення прибережної захисної смути річки Десна в урочищі «Дякова» на території Новосілківськоі? сільської ради Вишгородського району Київської області, а також враховуючи позитивні висновки Відділу Держземагенства у Вишгородському районі Київської області від 31 травня 2013 року, Управління водного господарства у місті Києві та Київській області від 06 червня 2013 року, вирішила: затвердити проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги річки Десна у урочищі «Дякова» на території Новосілківськоі? сільської ради Вишгородського району Київської області, розроблений ТОВ «Центр геодезії та кадастру»; встановити прибережну захисну смугу річки Десна в урочищі «Дякова» на території с. Новосілки у межах визначених проектом землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги річки Десна у урочищі «Дякова» на території Новосілківськоі? сільської ради Вишгородського району Київської області; ТОВ «Центр геодезії та кадастру» передати проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги річки Десна в урочищі «Дякова» на території Новосілківськоі? сільської ради Вишгородського району Київської області, на зберігання до відділу Держземагенства у Вишгородському районі. 
З листа начальника Киі?вводресурсів № 247 від 05 червня 2013 року про погодження проекту землеустрою щодо встановлення меж прибережної захисної смуги річки Десна в урочищі «Дякова» 30 метрів від урізу води та протоколу технічної ради Киі?вводресурсів № 197 від 23 травня 2013 року вбачається, що проектом землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги річки Десна у урочищі «Дякова» на території Новосілківськоі? сільської ради Вишгородського району Київської області передбачено встановлення зовнішньої межі прибережної захисної смуги р. Десна на відстані 30 м від урізу води. 
Отже, в урочищі «Дякова» на території Новосілківськоі? сільської ради Вишгородського району Київської області по березі річки Десна вздовж урізу води на підставі окремого проекту землеустрою в порядку та з дотриманням ст. 88 ВК України Новосілківською сільською радою встановлено межі прибережної захисної смуги шириною 30 метрів. 
Зазначені обставини також підтверджується: висновком відділу Держземагентства у Вишгородському районі Київської області № 295 від 31 травня 2013 року про погодження проекту землеустрою щодо встановлення меж прибережної захисної смуги річки Десна в урочищі «Дякова»; висновком відділу Держземагентства у Вишгородському районі Київської області № 296 від 31 травня 2013 року про наявні обмеження на використання прибережної захисної смуги; схемою встановлення прибережної захисної смуги на території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області, кадастровим планом земельної ділянки з номером 3221886400:36:118:0205 (земельна ділянка прибережної захисної смуги площею 1,6915 га); викопіюванням з кадастрового плану Новосілківськоі? сільської ради Вишгородського району Київської області; планом меж зон обмежень (обтяжень) та сервітутів; актом встановлення меж, протоколом Новосілківськоі? сільської ради Вишгородського району Київської області другого засідання 23 сесії VI скликання від 10 червня 2013 року Новосілківськоі? сільської ради Вишгородського району Київської області; протоколом Новосілківськоі? сільської ради Вишгородського району Київської області другого засідання 24 сесії VI скликання від 10 липня 2013 року Новосілківськоі? сільської ради Вишгородського району Київської області. 
Після утворення земельної ділянки прибережної захисної смуги з кадастровим номером 3221886400:36:118:0205 за її межами рішенням Новосілківськоі? сільської ради Вишгородського району Київської області № 261-24-VI від 10 липня 2013 року ОСОБА_3 передано безоплатно у власність земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:0214 площею 0,12 га. 
31 липня 2013 року ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу відчужив належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:0214 площею 0,12 га ОСОБА_4 . 
01 квітня 2016 року ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу відчужив належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:0214 площею 0,12 га ОСОБА_5 .
В подальшому за заявою ОСОБА_5 належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:0214 площею 0,12 г було поділено на дві земельні ділянки, внаслідок чого було утворено земельні ділянки з кадастровим номером 3221886400:36:118:6005 площею 0,115 га та з кадастровим номером 3221886400:36:118:6004 площею 0,005 га.
Земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:6005 на підставі договору дарування від 29.07.2019 року № 2493 ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_2 .
Також за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.05.2022 року № 306 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:6004.
За наявних матеріалів справи та наданих суду доказів, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:6005 площею 0,115 га зареєстровано за ОСОБА_2 з 29 липня 2019 року, а земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:6004 площею 0,005 га з 30 травня 2022 року. 
Згідно листа ФОП ОСОБА_9 від 26 березня 2026 року, хоча відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:0205 на публічній кадастровій карті відсутні (в системі ДЗК), разом з тим, відповідно до координат земельної ділянки з кадастровим номером 3221886400:36:118:0205, встановлено, що межі земельної ділянки 3221886400:36:118:0205 за цими координатами не накладаються (не перетинаються) із межами земельних ділянок за кадастровими номерами 3221886400:36:118:6004 та 3221886400:36:118:6005. 
На даний час земельна ділянка за кадастровим номером 3221886400:36:118:6005 відповідно до відомостей, що містяться в системі ДЗК, є суміжною (має спільні межі без накладень/перетинів) із земельною ділянкою за кадастровим номером 3221886400:36:118:6067, яка утворена шляхом поділу раніше сформованих земельних ділянок та повністю знаходяться в межах відсутньої земельної ділянки 3221886400:36:118:0205. У разі якщо б відомості про земельну ділянку 3221886400:36:118:0205 із наданими координатами були наявні в системі ДЗК, то земельна ділянка за кадастровим номером 3221886400:36:118:6005 мала б спільну із нею межу без накладень та перетинів. Земельна ділянка 3221886400:36:118:6004 не мала б жодної спільної межі, накладень або перетинів із земельною ділянкою 3221886400:36:118:0205.
Також зазначені обставини підтверджуються звітом зі складання картографічних матеріалів для подальшого використання при здійсненні землеустрою на замовлення адвоката Сідашова О.В. (договір № 2025/01-04 від 21.04.2025) щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 3221886400:36:118:6005 та 3221886400:36:118:6004, які розташовані в с. Новосілки Вишгородського району Київської області, складеним ФОП ОСОБА_9 в 2025 році. 
Вказаний звіт складається з пояснювальної записки; викопіювання з публічної кадастрової карти; викопіювання з публічної кадастрової карти; викопіювання з топографічної основи масштабу 1:10000, актуальної станом на 1975 рік (оновлено в 1992 році); викопіювання з ортофотопланів масштабу 1:10000, актуальних станом на 2009 рік; схеми розташування земельної ділянки на супутникових знімках Google станом на 09 квітня 2005 року, 15 травня 2008 року, 11 жовтня 2021 року та 15 квітня 2022 року; схеми орієнтовної зміни берегової лінії р. Десна в місці розташування земельної ділянки станом на 1992 рік, 2005-2008 роки, 2009 рік, 2021-2022 роки.
Відповідно до пояснювальної записки, а також Додатку № 1 (викопіювання з топографічної основи масштабу 1:10000, актуальноі? станом на 1975 (оновлено в 1992 році) та наданої ДНВП «Картографія», М-36-50-А-б-3) та Додатку № 2 (викопіювання з ортофотопланів, масштабу 1:10000, актуальної станом на 2009 року та наданої ДНВП «Картографія», Х-44-57-в-б-1) вказаного звіту встановлено, що впродовж з 1992 року берегова лінія річки Десна в місті неподалік від розташування земельних ділянок з кадастровими номерами 3221886400:36:118:6004 та 3221886400:36:118:6005 зазнавала суттєвих змін. 
У тои? же час, станом на 2009 рік та 2021-2022 роки земельні ділянки з кадастровими номерами 3221886400:36:118:6004 та 3221886400:36:118:6005 знаходяться поза межами тридцятиметрової прибережної захисної смуги від урізу води. 
Відповідно до копій документів оформлених в кримінальному провадженні № 42024110000000344 за ч. 2 ст. 364 КК України, під час розслідування проведено огляд місця події, встановлено місцезнаходження земельних ділянок з кадастровими номерами 3221886400:36:118:6004 та 3221886400:36:118:6005 біля річки Десна та описано їх, що вбачається з витягу з ЄДРДР № 42024110000000344 за ч. 2 ст. 364 КК України від 04 жовтня 2024 року, протоколу огляду від 13 листопада 2024 року та додатків до нього.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 вересня 2015 року, накладено арешт на ряд земельних ділянок, в тому числі і на земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:0214. 
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2015 року, арешт земельної ділянки з кадастровим номером 3221886400:36:118:0214 скасовано на підставі ст. 174 КПК України, оскільки необхідність у подальшому збереженні арешту відпала. 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
На час вчинення спірних правовідносин чинним законодавством України передбачалося наступне.
Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
Статтею 1 ВК України визначено вичерпний перелік об`єктів, які віднесені до водних об`єктів - море, річка, озеро, водосховище, ставок, канал, та водоносний горизонт. Усі інші елементи довкілля, в яких зосереджені води, є частинами перелічених водних об`єктів.
За положеннями ч. 1 ст. 3 ВК України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд.
Частина 2 ст. 3 ВК України визначає, що до водного фонду України належать: поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
Крім того, за положеннями ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.
Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.
Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.
Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.
Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом.
Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації (частина 3 статті 60 ЗК України).
Згідно п.п. 1, 4, 5 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року №434, цей порядок встановлює єдиний правовий механізм визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них.
У межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88-91 ВК України.
Розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації.
Проекти цих зон розробляються на замовлення фізичних та юридичних осіб, узгоджуються з власниками землі, землекористувачами, Мінприроди, Держводагентством та територіальними органами Держземагентства, а на території Автономної Республіки Крим - з органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань екології та природних ресурсів, водного господарства та земельних ресурсів і затверджуються відповідними місцевими органами виконавчої влади або виконавчими комітетами рад.
Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються статтями 50 - 54 Законом України «Про землеустрій».
Відтак, землі зайняті поверхневими водами: природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами і іншими водними об`єктами та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на яких знаходиться водний фонд України та на який розповсюджується окремий порядок надання та використання.
Статтею 50 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.
Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.
Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за наявності таких об`єктів); розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.
Відповідно до ст. 51 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо створення нових землеволодінь та землекористувань розробляються з метою обґрунтування розмірів і меж земельних ділянок з урахуванням вимог щодо раціонального використання та охорони земель.
Проекти землеустрою щодо створення нових землеволодінь та землекористувань розробляються на основі схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць і територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення з урахуванням матеріалів попереднього погодження місця розташування об`єкта землеустрою.
Проектами землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь та землекористувань передбачаються заходи щодо впорядкування структури земельних угідь, усунення черезсмужжя, далекоземелля, ламаності меж, ерозійних процесів та інших екологічних наслідків нераціонального використання земель і створення територіальних умов для функціонування всіх галузей економіки, формування й удосконалення раціональної системи існуючого землеволодіння та землекористування.
Згідно ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
Відповідно до ст. 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.
Згідно ч. 1-5 ст. 79-1 ЗК України в редакції формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Відповідно до ст. 202 та ст. 204 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.
Ведення Державного земельного кадастру здійснюється відповідно до закону.
Згідно до ст. 11 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до норм та правил, технічних регламентів.
Зміна вимог норм та правил, технічних регламентів щодо показників точності або способів її визначення, зміна геодезичної або картографічної основи Державного земельного кадастру (у тому числі систем координат), що використовувалися для його ведення, не є підставою для визнання відомостей Державного земельного кадастру такими, що підлягають уточненню, якщо на момент їх внесення вони відповідали нормам та правилам, технічним регламентам.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про Державний земельний кадастр» До Державного земельного кадастру включаються такі відомості про обмеження у використанні земель: вид; опис меж; площа; зміст обмеження; опис режимоутворюючого об`єкта - контури, назви та характеристики, що обумовлюють встановлення обмежень (за наявності такого об`єкта); інформація про документи, на підставі яких встановлено обмеження у використанні земель.
До внесення до Державного земельного кадастру відомостей про опис меж та обмеження у використанні земель з координатами поворотних точок таких меж щодо території пам`яток культурної спадщини, зон охорони, об`єктів культурної всесвітньої спадщини, буферних зон, історичних ареалів населених місць, охоронюваних археологічних територій, історико-культурних заповідників та історико-культурних заповідних територій, до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про зазначені обмеження у використанні земель: вид; зміст обмеження; опис режимоутворюючого об`єкта - контури, назви та характеристики, що обумовлюють встановлення обмежень; відстань від контуру режимоутворюючого об`єкта, на яку поширюється обмеження у використанні земель; інформація про документи, на підставі яких встановлено обмеження у використанні земель.
Технологічні та програмні засоби Державного земельного кадастру мають забезпечувати автоматизоване визначення меж обмежень у використанні земель в обсязі та у випадках, передбачених абзацом восьмим цієї частини, шляхом визначення відстані від контуру режимоутворюючого об`єкта, без необхідності проведення робіт із землеустрою з визначення координат поворотних точок зазначених меж.
Згідно ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до ДЗК включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності); опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів, координат поворотних точок, геометричних параметрів, назв, адрес будівель, споруд та інженерних мереж, ідентифікаторів об`єктів будівництва та закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; частину земельної ділянки, на якій може проводитися гідротехнічна меліорація; відомості про назву, код (номер) меліоративної мережі, яка забезпечує гідротехнічну меліорацію відповідної земельної ділянки; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.
Відповідно до ст. 16 Закону України про Державний земельний кадастр земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер.
Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера.
Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно.
Як вбачається зі ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками; на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель - за результатами інвентаризації земель; на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) - у разі виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).
Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Проаналізувавши встановлені по справі обставини та подані про них докази, беручи до уваги зазначені норми Закону, суд приходить до наступних висновків.
Встановлено, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 3221886400:36:118:6004 та 3221886400:36:118:6005 призначені для введення індивідуального садівництва і знаходяться поза межами земель водного фонду і прибережної захисної смуги річки Десна, що підтверджується доказами наданими в суді представником відповідача. 
Прибережна захисна смуга площею 1,6915 га в межах с. Новосілки, урочище «Дякова» Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області з кадастровим номером 3221886400:36:118:0205 сформована як самостійний об`єкт цивільних прав з моменту присвоєння кадастрового номеру в 2013 році, який є її спеціальним ідентифікатором, що здійснено за затвердженим у встановленому Законом порядку відповідним проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що в повній мірі відповідає вказаним вище вимогам Закону. 
Посилання в позові на саму тільки крутизну схилу, встановлених меж прибережної захисної смуги шириною 30 метрів, змінювати не може. 
У даному випадку межі прибережної захисної смуги встановлено за окремим проектом землеустрою, розробленим і затвердженим в порядку передбаченому Законом, а не за загальними нормативними положеннями передбаченими ч. 2 ст. 88 ВК України. 
За таких обставин при наданні у власність ОСОБА_3 спірної земельної ділянки в липні 2013 року Новосілківська сільська рада Вишгородського району Київської області правильно виходила з наявного на той час проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги річки Десна, затвердженого в червні 2013 року, а не з нормативних розмірів установлених ст. 88 ВК України. 
Зазначена правова позиція ґрунтується на постановах Великої Палати Верховного суду від 30 травня 2018 року у справі 469/1393/16-ц та від 09 жовтня 2024 року у справі № 363/1513/22. 
Та обставини, що відомості в Державному земельному кадастрі про вказану земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:0205 відсутні і не зареєстровані, достатньою підставою для спростування зазначеного вище бути не може. 
Так, відомості про скасування присвоєного кадастрового номеру 3221886400:36:118:0205 сформованої земельної ділянки згідно вимог ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» в матеріалах справи відсутні і суду не надані. 
Відтак, підстав вважати правовий статус кадастрового номеру 3221886400:36:118:0205 земельної ділянки недійсним і неіснуючим у суду немає. 
По справі встановлено наявність достатніх відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером 3221886400:36:118:0205, які передбачено вимогами ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр». 
Суду представником відповідача подано достатні, належні, допустимі докази про те, що земельна ділянка з кадастровим номером 3221886401:36:060:0205 насправді існує, яка сформована згідно ст. 79-1 ЗК України, встановлена за розробленим і затвердженим в передбаченому Законом порядку проектом землеустрою, що є підставою для її реєстрації та внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру в порядку ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр». 
З цих підстав, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів того, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3221886400:36:118:6004 та 3221886400:36:118:6005 розташовані в межах прибережної захисної смуги річки Десна або належать до земель водного фонду. 
Навпаки, надані стороною відповідача докази свідчать про те, що межі прибережної захисної смуги у відповідному місці встановлено у 2013 році на підставі окремого проекту землеустрою, затвердженого рішенням Новосілківськоі? сільської ради Вишгородського району Київської області № 253-23-VI від 10 червня 2013 року, відповідно до якого прибережну захисну смугу визначено шириною 30 метрів від урізу води, а сформована земельна ділянка прибережної захисної смуги отримала кадастровий номер 3221886400:36:118:0205. 
При цьому встановлено, що спірні земельні ділянки розташовані за межами вказаної земельної ділянки прибережної захисної смуги та не накладаються на неї. 
Посилання позивача на лист Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського № 991-001-2184/991-083 від 16 жовтня 2024 року суд оцінює критично, оскільки наведені у ньому висновки ґрунтуються на розрахунках крутизни схилу та визначенні нормативної ширини прибережної захисної смуги відповідно до положень статті 88 ВК України, тобто на загальних нормативних показниках, що обставинам справи і виниклим правовідносинам не відповідає. 
Водночас, у даному випадку межі прибережної захисної смуги встановлено за окремим проектом землеустрою, розробленим та затвердженим у встановленому законом порядку ще у 2013 році. 
Сам по собі лист зазначеної установи не є документацією із землеустрою, не змінює меж земельних ділянок, не встановлює та не скасовує меж прибережних захисних смуг і не може бути належним, допустимим та достатнім доказом того, що спірні земельні ділянки відносяться до земель водного фонду. 
У той же час суд зазначає, що 09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України №4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12 березня 2025 року, згідно якого відповідні норми ЦК та ЦПК України викладено в новій редакції.
Так, відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:
1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;
2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;
3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо:
1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень;
2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.
Держава, територіальна громада, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті, також не може витребувати майно від добросовісного набувача на свою користь, якщо:
1) з моменту реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності першого набувача на нерухоме майно, передане такому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність, незалежно від виду такого майна, минуло більше десяти років;
2) з дати передачі першому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність нерухомого майна, щодо якого на момент такої передачі законодавством не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності, минуло більше десяти років.
Зміна першого та подальших набувачів не змінює порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування майна, передбаченого цією частиною.
Дія положень цієї частини не поширюється на випадки, якщо майно на момент вибуття з володіння держави або територіальної громади належало:
а) до об`єктів критичної інфраструктури;
б) до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави;
в) до об`єктів та земель оборони;
г) до об`єктів або територій природно-заповідного фонду, за умови наявності підтвердних документів про статус таких об`єктів (територій) на момент вибуття з володіння;
ґ) до гідротехнічних споруд, за умови наявності підтвердних документів про статус таких об`єктів на момент вибуття з володіння;
д) до пам`яток культурної спадщини, які не підлягали приватизації.
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Згідно ст. 390 ЦК України, власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним.
Власник майна має право вимагати від добросовісного набувача передання усіх доходів від майна, які він одержав або міг одержати з моменту, коли дізнався чи міг дізнатися про незаконність володіння ним, або з моменту, коли йому було вручено повістку до суду у справі за позовом власника про витребування майна.
Добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів.
Добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.
Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.
Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.
Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.
Відповідно до ч. 2 ст. 391 ЦК України, якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу.
Обов`язковість врахування положень Закону України від 12 березня 2025 року № 4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» також відображено у постановах Верховного Суду, зокрема від 30 квітня 2025 року у справі № 686/14711/21, від 07 травня 2025 року у справі № 128/680/21, від 21 травня 2025 року у справі № 678/1280/21.
Згідно ч. 5 статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто, незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 у справі № 907/50/16).
Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
У практиці ЄСПЛ напрацьовано три критерії, які потрібно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує таке втручання легітимну мету; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним такій меті.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.
Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення загального («суспільного», «публічного») інтересу, яким може бути, зокрема, інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства може становити суспільний (загальний) інтерес (рішення від 2 листопада 2004 року в справі «Tregubenko v. Ukraine», заява № 61333/00, пункт 54).
Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо добросовісна особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки пропорційності ЄСПЛ, як і з питань наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку сферу розсуду, за винятком випадків, коли такий розсуд не ґрунтується на розумних підставах.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало заходів втручання у право мирного володіння майном.
У рішеннях ЄСПЛ сформовано правовий підхід, згідно якого ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 вересня 2022 року в справі №908/976/19 виснувала, зокрема, що перевірка добросовісності набувача майна здійснюється саме при вирішенні питання про витребування/повернення майна.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (див. постанови від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 (пункт 8.5), від 03.04.2019 у справі № 921/158/18 (пункт 51), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 37-38), від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 (пункт 54), від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 34)).
Застосування цього принципу передбачає, що правовий режим земельної ділянки та об`єктів нерухомого майна, які на ній розташовані, має визначатися з урахуванням їх взаємозв`язку, а втручання у право власності на земельну ділянку неминуче впливає і на правовий статус розташованих на ній будівель та споруд.
Суд враховує, що ОСОБА_5 в 2016 році під час придбання відповідної земельної ділянки проявила належну розумну обачність і переконалася у законності виділення земельної ділянки в приватну власність вздовж берега річки Десна.
Зокрема, зазначене установлено поясненнями наданими у судовому засіданні свідком ОСОБА_7 , які є послідовними та такими, що узгоджуються з іншими матеріалами справи, не вірити яким у суду підстав немає.
Аналогічні дії щодо перевірки правового статусу земельних ділянок здійснила і відповідач. При цьому будь-яких відомостей про належність спірних земельних ділянок до земель водного фонду чи про існування обмежень у їх використанні у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно або у Державному земельному кадастрі ніде і ніколи не містилося. Компетентні органи державної влади та органи місцевого самоврядування про наявність будь-яких обмежень щодо використання цих земель добросовісним учасникам цивільного обороту також ніколи не повідомляли.
Зазначені обставини свідчать про те, що як попередній власник, так і відповідач діяли добросовісно, перевіряли правовий статус земельних ділянок та мали обґрунтовані підстави вважати, що вони набувають земельні ділянки у законний спосіб та без будь-яких обмежень у їх використанні.
Крім того, суд враховує, що протягом тривалого часу держава в особі її уповноважених органів фактично визнавала правомірність набуття та використання спірних земельних ділянок як земель, призначених для індивідуального садівництва.
Відповідні земельні ділянки були сформовані, їм присвоєно кадастрові номери, зареєстровано право приватної власності.
При цьому, будь-яких заходів щодо оскарження рішень органу місцевого самоврядування чи припинення права власності на ці земельні ділянки протягом значного часу не вживалося.
За таких обставин задоволення заявлених позовних вимог фактично призвело б до позбавлення відповідача права власності на земельні ділянки, що спричинило б істотні майнові втрати та становило б непропорційне втручання у її право мирного володіння майном.
При цьому позивачем не порушено питання щодо компенсації вартості земельних ділянок, а також не наведено обґрунтування необхідності такого втручання з огляду на вимоги справедливого балансу між публічними та приватними інтересами.
За відсутності належного правового та фактичного обґрунтування таке втручання у право власності відповідача легітимної мети не переслідує, справедливого балансу між публічними та приватними інтересами не забезпечує, є непропорційним та не може вважатися необхідним у демократичному суспільстві.
Отже, з огляду на викладене, порушених прав позивача в цій справі судом не встановлено, а тому в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.
Оскільки у позові відмовлено з підстав недоведеності та необґрунтованості, питання щодо спливу позовної давності судом не вирішуються.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-13, 76-83, 88, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:

У задоволенні позову першого заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками та скасування рішень про їх державну реєстрацію відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.
Позивачі: Перший заступник керівника Київської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02909996, знаходиться за адресою: 01601, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 27/2); Пірнівська сільська рада Вишгородського району Київської області (код ЄДРПОУ 04359643, знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Пірнове, вул. Спортивна, 1).
Відповідач:  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).

Суддя      І.Ю. Котлярова