ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/5641/25 пров. № А/857/29736/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Бруновської Н.В. та Глазька С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.06.2025р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_1 про визнання дій протиправними; зобов`язання здійснити перерахунок і виплату грошового забезпечення із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом; зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплат (суддя суду І інстанції: Брильовський Р.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 16.06.2025р., м.Львів; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

11.03.2025р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:
визнати протиправними дії відповідача Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 з 29.01.2020р. по 19.05.2023р. грошового забезпечення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020р., Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021р., Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022р. та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023р.;
зобов`язати відповідача Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок з 29.01.2020р. по 19.05.2023р. сум грошового забезпечення (основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення) обчисливши їх із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених з урахуванням п.4 постанови Кабінету Міністрів /КМ/ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції чинній з 29.01.2020р. по 19.05.2023р.) шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020р., Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021р., Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022р. та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023р. на відповідний тарифний коефіцієнт, провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;
зобов`язати відповідача Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 29.01.2020р. по день фактичної виплати (а.с.1-6, 20).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами справи (а.с.42 і на звороті).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.06.2025р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в періоди з 29.01.2020р. по 19.05.2023р. грошового забезпечення (основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення), розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020р., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021р., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022р., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023р. на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з п.4 постанови КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 29.01.2020р. по 19.05.2023р. грошового забезпечення (основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення), розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020р., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021р., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022р., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023р. на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з п.4 постанови КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.51-55).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Військова частина НОМЕР_1 ., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні заявленого позову (а.с.58-62).
Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що твердження суду першої інстанції про те, що «припинено юридичну особу військову частину НОМЕР_2 » не відповідає обставинам справи та чинному законодавству. Зокрема, згідно ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. 
Також не відповідає обставинам справи твердження суду про те, що позивач звертався до відповідача Військової частини НОМЕР_1 із заявою від 14.11.2024р. щодо перерахунку за період з 29.01.2020р. по 19.05.2023р. сум грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обчисливши їх із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідні тарифні коефіцієнти та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною виплатою компенсації втрати частини доходів. Зокрема, позивач звертався не до відповідача, а до Військової частини НОМЕР_2 , яка не є відповідачем та не приймає участі в розгляді справи. При цьому, суд першої інстанції проігнорував заяву про заміну відповідача та навіть не згадав її в описовій частині рішення. 
Відповідач стверджує, що позивач у Військовій частини НОМЕР_1 не служив та грошове забезпечення не отримував, а тому відсутні обставини за яких Військова частини НОМЕР_1 проявила протиправні дії щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення.
Окрім цього, відповідач зазначив, що постановою КМ України № 704 від 30.08.2017р. визначено розрахунковою величиною не мінімальну заробітну плату, а прожитковий мінімум для працездатних осіб для визначення посадового окладу в спосіб множення на відповідний тарифний коефіцієнт. Примітками цієї постанови гарантовано, що мінімальна величина прожиткового мінімуму для працездатних осіб для встановлення посадового окладу та окладу за військове звання не може бути меншою 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01.01.2018р.
Отже, розрахунковою величиною для визначення розмірів окладів та окладів за військове звання, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018р.
Окрім цього, у зв`язку із внесенням постановою КМ України № 481 від 12.05.2023р. змін до постанови КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 грн. та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 у період з 17.04.2013р. по 13.08.2023р. проходила військову службу на посадах сержантського та офіцерського складу у Військовій частині НОМЕР_2 ; згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 225 від 13.08.2023р. ОСОБА_1 виключена із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 13.08.2023р., а з 14.08.2023р. знята з продовольчого забезпечення (а.с.8 і на звороті).
ОСОБА_1 звернулася до Військової частині НОМЕР_2 із заявою від 14.11.2024р. щодо перерахунку за період з 29.01.2020р. по 19.05.2023р. сум грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обчисливши їх із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020р., Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021р., Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022р., Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023р., на відповідні тарифні коефіцієнти та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною виплатою компенсації втрати частини доходів (а.16, 37).
За результатами розгляду цієї заяви Військова частина НОМЕР_2 листом № 144/5/52 від 20.12.2024р. надала позивачу бланки особового рахунку працівника за 2016-2028 роки та картки особового рахунку військовослужбовця за 2022-2023 роки, згідно яких за час проходження позивачем служби у Військовій частині НОМЕР_2 у період з 29.01.2020р. по 19.05.2023р. посадовий оклад, оклад за військовим званням та інші похідні види грошового забезпечення нараховані і виплачені ОСОБА_1 , виходячи із розрахункової величини – прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2018р. (а.с.17-19, 38-40)

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення, у повному обсязі, а саме розмір грошового забезпечення обчислений з використанням прожиткового мінімуму, встановленого станом на 01.01.2018р., позивач звернулася до суду з розглядуваним позовом.
Також позивач вважає, що має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати – за період з 29.01.2020р. по день фактичної виплати.

Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що з 29.01.2020р. відновлена дія п.4 постанови КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» у первісній редакції, яка запроваджувала алгоритм розрахунку посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
При цьому, 01.01.2017р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016р. п.3 розд.ІІ якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.
Відтак, п.4 постанови КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» встановлено алгоритм розрахунку «але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року» під час розрахунку посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, не застосовується, а здійснюється шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Тому з 29.01.2020р. розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, є множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Таким чином, посадовий оклад та оклад за військовим званням позивача повинні обраховуватися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Отже, за спірний період відповідач неправильно обраховував посадовий оклад та оклад за військовим званням позивача, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018р.
Щодо зобов`язання нарахувати і виплатити компенсацію втрат частини доходів суд врахував, що відповідач ще не нараховував та не виплачував позивачу грошове забезпечення на виконання цього рішення суду, як наслідок, зазначена вимоги є передчасна та не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального права, з наступних підстав.

Предметом спору в цій справі є оскарження позивачем правильності обчислення відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 розмірів посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званням військовослужбовця за спірний період із використанням такого показника як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018р.
Отже, спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу правомірності незастосування відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 приписів п.4 постанови КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» і додатків 1, 12, 13, 14 до згаданої постанови при обчислені розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020р., 01.01.2021р., 01.01.2022р., 01.01.2023р.

Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій відповідача Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 у період з 29.01.2020р. по 19.05.2023р. грошового забезпечення (основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення), розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020р., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021р., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022р., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023р. на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з п.4 постанови КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Також з огляду на дії, які має вчинити відповідач, слід зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 29.01.2020р. по 19.05.2023р. грошового забезпечення (основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення), розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020р., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021р., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022р., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023р. на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з п.4 постанови КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

Між тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.4 КАС України відповідач – суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
Під суб`єктом владних повноважень слід розуміти орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно з приписами ст.43 КАС України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій (ч.1).
Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам) (ч.3).

Згідно матеріалів справи відповідачем по справі визначено Військову частину НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту № 434 від 08.11.2024р. припинено юридичну особу – Військову частину НОМЕР_2 , реорганізувавши її шляхом приєднання до Військової частини НОМЕР_1 ; визначено військову частину НОМЕР_1 правонаступником усіх прав та обов`язків військової частини НОМЕР_2 (а.с.10). 

Згідно ч.5 ст.104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. 
Відповідно до ч.2 ст.107 ЦК України після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами.

Частиною 15 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначено, що для державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її реорганізації після закінчення процедури припинення, але не раніше закінчення строку заявлення вимог кредиторами, подаються такі документи: 1) заява про державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті її реорганізації; 2) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) розподільчого балансу - у разі припинення юридичної особи в результаті поділу; 3) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) передавального акта - у разі припинення юридичної особи в результаті перетворення, злиття або приєднання; 4) довідка архівної установи щодо прийняття правонаступником документів, що відповідно до закону підлягають довгостроковому зберіганню, - у разі припинення юридичної особи в результаті поділу або злиття; 41) довідка юридичної особи - правонаступника про прийняття документів, що відповідно до закону підлягають довгостроковому зберіганню, - у разі припинення юридичної особи в результаті приєднання; 5) документи для державної реєстрації створення юридичної особи, визначені частиною першою цієї статті, - у разі припинення юридичної особи в результаті перетворення; 6) документи для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, визначені частиною четвертою цієї статті, - у разі припинення юридичної особи в результаті приєднання; 61) розпорядження Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про припинення дії свідоцтва про реєстрацію випуску акцій - у разі припинення акціонерного товариства.
Встановлено, що у п.1 наказу голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту № 434 від 08.11.2024р. зазначено: «припинити юридичну особу – Військову частину НОМЕР_2 , ідентифікаційний код юридичної особи – НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ), реорганізувавши її шляхом приєднання до Військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ). 
Згідно абз.10, 11 п.5 вказаного наказу № 434 від 08.11.2024р. після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог скласти передавальний акт та подати його на затвердження в установленому порядку; після затвердження передавального акту забезпечити подання документів, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», до органів, які здійснили реєстрацію Військової частини НОМЕР_2 , для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті приєднання. 

Таким чином, у наказі № 434 від 08.11.2024р. чітко визначено момент переходу прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється, до її правонаступника. 
При цьому, колегія суддів враховує, що визначення правонаступника у внутрішніх наказах Міноборони не означає автоматичного переходу цивільних зобов`язань до моменту ліквідації попередньої військової частини як юридичної особи. 
У матеріалах справи відсутній відповідний передавальний акт, підписаний комісією з припинення юридичної особи - Військової частини НОМЕР_2 та затверджений Адміністрацією Державної спеціальної служби транспорту.
Окрім цього, юридична особа вважається припиненою лише з дати внесення відповідного запису до реєстру, тому до того часу, коли Військова частина НОМЕР_2 не припинена юридично, її права та обов`язки (зокрема щодо виплати індексації) не переходять до Військової частини НОМЕР_1 , навіть якщо є наказ про реорганізацію. 

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Військова частина НОМЕР_2 (код НОМЕР_3 ) перебуває в стані припинення і до Реєстру не внесено відомостей про припинення юридичної особи.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про перехід прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється – Військової частини НОМЕР_2 , до її правонаступника – Військової частини НОМЕР_1 . 

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що 07.04.2025р. відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 було подано до суду першої інстанції заяву про заміну відповідача, яка зареєстрована в суді першої інстанції – 08.04.2025р., однак така безпідставно залишена поза увагою судом. 

Колегія суддів також звертає увагу на те, що судом першої інстанції помилково зазначено, що позивач звернувся до відповідача Військової частини НОМЕР_1 із заявою від 14.11.2024р. щодо перерахунку за період з 29.01.2020р. по 19.05.2023р. сум грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обчисливши їх із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідні тарифні коефіцієнти та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною виплатою компенсації втрати частини доходів.
Натомість, із матеріалів справи вбачається, що позивач із заявою від 14.11.2024р. щодо перерахунку за період з 29.01.2020р. по 19.05.2023р. сум грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань звертався до Військової частини НОМЕР_2 , на що отримав відповідь листом № 144/5/52 від 20.12.2024р.
При цьому, Військова частина НОМЕР_2 не є відповідачем та не приймає участі в розгляді цієї справи. 
За таких умов позивачем заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача Військової частини НОМЕР_1 (належним відповідачем є Військова частина НОМЕР_2 ), що слід вважати визначальною підставою, яка унеможливлює задоволення заявлених позовних вимог.

Водночас, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості здійснити заміну неналежного відповідача.

Відповідно до ч.ч.3, 4 і 7 ст.48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Отже, за змістом наведеної норми допустити заміну неналежної сторони у справі може виключно суд першої інстанції. Діючими нормами КАС України не передбачено заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції.
Звідси, у разі коли апеляційним судом встановлено, що відповідачем у справі є особа, яка не повинна відповідати за заявленим до неї позовом, то такий позов задоволенню не підлягає.
Оскільки позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, тому правова оцінка доводів сторін є передчасною.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що позов ОСОБА_1 заявлений до неналежного відповідача, через що останній не підлягає до задоволення.

Апеляційний суд враховує правову позицію викладену Верховним Судом у постанові від 19.04.2022р. в справі № 400/3989/19, відповідно до якої належним є відповідач, який є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. 
Водночас, колегія суддів роз`яснює, що вказані обставини не позбавляють позивача можливості з метою захисту своїх прав звернутися з позовом до належного відповідача Військової частини НОМЕР_2 . 

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до помилкового вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

З огляду на результат апеляційного розгляду та в силу приписів ст.139 КАС України суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Військову частину НОМЕР_1 .

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.243, ст.311, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частина НОМЕР_1 задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.06.2025р. в адміністративній справі № 380/5641/25 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_1 про визнання дій протиправними; зобов`язання здійснити перерахунок і виплату грошового забезпечення із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом; зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплат, - відмовити.

Суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Військову частину НОМЕР_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	С. М. Глазько  	
Дата складання повного судового рішення: 26.06.2026р.