ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" липня 2026 р. справа № 300/2916/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Скільського І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Івано-Франківська квартирно-експлуатаційна частина району, про зобов`язання до вчинення дій, 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) в інтересах якого діє адвокат Паращак В.В. (далі – представник позивача) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач 1, військова частина, ВЧ НОМЕР_1 ), Міністерства оборони України (далі – відповідач 2, Міністерство, МОУ, МО України), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Івано-Франківська квартирно-експлуатаційна частина району (далі – третя особа, Івано-Франківська КЕЧ району) в якому просить суд: 
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про поновлення з 19.11.1996 на квартирний облік військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов в селі Корнич Коломийського району Івано- Франківської області в списках осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень звільненого з військової служби в запас майора ОСОБА_1 з членами його сім`ї: дружина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та зі збереженням часу перебування на обліку - з 08.12.1996; 
- зобов`язати Міністерство Оборони України організувати прийняття рішення щодо поновлення з 19.11.1996 на квартирний облік військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов в селі Корнич Коломийського району Івано-Франківської області в списках осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень звільненого з військової служби в запас майора ОСОБА_1 з членами його сім`ї: дружина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та зі збереженням часу перебування на обліку - з 08.12.1996.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України з 24.07.1992 по 25.10.2018 та рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_2 , оформленим протоколом № 6 від 08.12.1996, був взятий на квартирний облік для забезпечення житлом та внесений до книги обліку № 320. На підтвердження перебування на квартирному обліку позивач також посилається на ордер № 11 від 23.12.2003 на житлове приміщення, зазначаючи, що відповідно до пункту 16 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.02.1995 № 20, житлові приміщення надавалися лише військовослужбовцям, які перебували на квартирному обліку.
Як зазначає позивач, у подальшому він перебував на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у Військовій частині НОМЕР_3 , яка була розформована. При цьому постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2013 у справі №34631/12/9104 встановлено, що військова частина НОМЕР_1 є правонаступником військової частини НОМЕР_3 . На переконання позивача, саме на відповідача покладалися обов`язки щодо збереження та подальшого ведення його облікової житлової справи, оскільки відповідно до пункту 11 розділу VI Інструкції, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380, у разі розформування військової частини особи, звільнені з військової служби із залишенням на квартирному обліку, підлягають зарахуванню на відповідний облік за новим місцем ведення такого обліку.
Позивач вказує, що неодноразово звертався до Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району, військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України щодо підтвердження або відновлення його перебування на квартирному обліку, однак отримав відповіді про відсутність документів щодо його зарахування чи зняття з квартирного обліку. Водночас, як стверджує ОСОБА_1 , рішення про виключення його з числа осіб, які потребують поліпшення житлових умов, ніколи не приймалося, а тому відсутність облікової справи не може бути підставою для припинення його права на перебування на квартирному обліку.
На обґрунтування позову ОСОБА_1 також зазначає, що протягом проходження військової служби не перебував на квартирному обліку в інших військових частинах та не був забезпечений житлом за рахунок Міністерства оборони України, що підтверджується відповідними довідками. Крім того, наказом Міністра оборони України від 03.10.2018 № 631 його було звільнено з військової служби за станом здоров`я, при цьому календарна вислуга років становила 26 років 2 місяці. На думку позивача, втрата або неналежна передача його житлової справи уповноваженими органами Міністерства оборони України призвела до порушення його права на забезпечення житлом, у зв`язку з чим він просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 29.05.2023 позовну заяву залишив без руху, встановив строк для усунення її недоліків шляхом подання до суду обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим адміністративним позовом та доказів поважності причин його пропуску.
Позивачем, 12.06.2023, зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки усунуто та подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 24.07.2023 відкрив провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд цієї справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, посилаючись на те, що справа містить значну кількість матеріалів, має важливе значення для позивача і відповідно вимагає повного та всебічного встановлення обставин справи, тому має бажання надати пояснення в судовому засіданні.
Ухвалою від 03.08.2023 у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін – відмовлено.
Через систему "Електронний суд" до суду представником Міністерства оборони України подано клопотання про продовження процесуального строку для подання відзиву, в якому він просить суд продовжити процесуальний строк на подання відзиву на позов.
В обґрунтування заяви представник Міністерства оборони України посилається на те, що 27.07.2023 на адресу Західного територіального юридичного відділу Міністерства оборони України вх. №1974 надійшла лише ухвала Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.07.2023 про відкриття провадження в адміністративній справі №300/2916/23. У резолютивній частині даної ухвали відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов. Проте, не ознайомившись з позовною заявою та додатками до позовної заяви на які посилається позивач, Міністерство оборони України не може у зазначені строки подати відзив на позовну заяву.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 10.08.2023 клопотання представника Міністерства оборони України про продовження строку подання відзиву на позов - задовольнив та продовжив процесуальний строк для подання відзиву на позов на чотирнадцять днів з моменту отримання копії даної ухвали.
Військова частина НОМЕР_1 скористалась правом на подання відзиву на позовну заяву, в якому заперечила проти мотивів та доводів ОСОБА_1 , викладених в адміністративному позові, зважаючи на таке.
Позивач 26.11.2021 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив поновити його разом із членами його сім`ї на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов на пільгових умовах з правом першочергового одержання житлової площі. ОСОБА_1 звільнено із військової служби 25 жовтня 2018 року за станом здоров`я. Станом на 24.12.2021 позивач не перебував на військовій службі у Збройних Силах України.
Відповідно до Ордеру на жилу площу в квартирі №11 від 23.12.2003, який видано Корницькою сільською радою Коломийського району, ОСОБА_1 та його сім`ю під час проходження військової служби забезпечено службовим житлом за адресою: АДРЕСА_1 ., за цією ж адресою сім`я проживає станом на дату звернення до військової частини НОМЕР_1 . Житловою комісією військової частини НОМЕР_1 встановлено, що під час проходження військової служби у період з 08.05.2007 по 25.10.2018 на обліку у Міністерстві оборони України та його структурних підрозділах осіб, що потребують поліпшення житлових умов, ОСОБА_1 не перебував. Також і встановлено, що під час проходження військової служби у період з 08.05.2007 по 25.10.2018 на обліку у Міністерстві оборони України та його структурних підрозділах осіб, що потребують поліпшення житлових умов на пільгових умовах для першочергового отримання житлової площі, громадянин позивач не перебував. За змістом пункту 4 Інструкції для зарахування на облік військовослужбовець подає командиру військової частини рапорт, який реєструється у службі діловодства військової частини. Це свідчить про те, що вище вказаною Інструкцією не передбачена процедура "поновлення на квартирний облік", про що заявник подає письмовий рапорт від 26.11.2021. 3 огляду на вимоги пункту 3 та пункту 17 Інструкції ОСОБА_1 не може бути зарахований у військовій частині НОМЕР_1 до обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання на загальних підставах, оскільки він не є військовослужбовцем Збройних Сил України. За змістом абзацу першого пункту 30 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 військовослужбовці знімаються з обліку у разі поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла. З наведених підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
07.08.2023 до суду надійшло клопотання представника Міністерства оборони України про розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, так як спрощене позовне провадження позбавляє відповідача користуватись наданим правом, визначеним ст. 44 КАС України, зокрема брати участь у дослідженні доказів, ставити питання іншим учасникам справи. З огляду на зазначене, з метою повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи, враховуючи, що дана справа має значний інтерес для відповідача, характер і кількість доказів у цій справі потребують їх детального вивчення та аналізу, Міністерство оборони України бажає задати питання учасникам судового розгляду, а також надати усні пояснення по даній справі, просить суд розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 10.08.2023, клопотання Міністерства оборони України про розгляд за правилами загального позовного провадження справи №300/2916/23 залишив без задоволення.
21.08.2023 від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про розгляд цієї справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, з посиланням на частину 5 статті 262 КАС України.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 у задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін - відмовлено.
Міністерством оборони України подано до суду відзив від 22.08.2023 на позовну заяву, із обґрунтуванням про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на таке.
В 2023 році позивач звернувся до Міністерства оборони України з проханням організувати прийняття рішення про поновлення його на квартирній черзі. Міністерство оборони України надіслало відповідь на звернення, оформлену листом вих. №370/2/2147 від 06.04.2023, де зазначено, що рішення про поновлення на квартирному обліку приймає виключно житлова комісія. Позивач зазначає, що згідно абз. 3 п. 2 наказу Міністерства оборони України "Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими" № 380 від 31.07.2018 (далі – Інструкція) саме Міноборони зобов`язане організувати забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями відповідно до вимог законодавства України. Військовослужбовці Збройних Сил України, які перебувають на квартирному обліку, при переміщенні по службі на вищу, рівнозначну посаду, а також з вищих посад на нижчі за підставами, передбаченими підпунктами "а", "б" та "д" пункту 36 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу та підпунктами "а" та "б" пункту 27 Тимчасового положення про проходження військової служби прапорщиками та мічманами (затверджені Указом Президента України від 13 травня 1993 року №174/93), пов`язаному з переїздом до іншого гарнізону, приймаються на квартирний облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень. Перебування військовослужбовця на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, підтверджується довідкою, виданою відповідною КЕЧ району та командиром військової частини (додаток № 2 до цього Положення). З аналізу розділу 2 Положення, який стосуються квартирного обліку військовослужбовців, слідує, що облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних частинах районів. Міністерство оборони України не є суб`єктом, до повноважень якого належить здійснювати постановку на квартирний облік військовослужбовців, чи організувати прийняття рішення з цього питання. Просить відмовити в задоволенні позову.
Представник позивача скерував до суду відповідь на відзив відповідача, в якій заперечив проти мотивів та доводів МО України, вказавши на те, що відповідачем 2 не виконано власних повноважень в належному обсязі, зокрема, в наказі МОУ від 03.10.2018 за №631 (по особовому складу) не згадується про житлові права ОСОБА_1 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Івано-Франківська квартирно-експлуатаційна частина району скористалась правом на подання пояснень від 24.08.2023 щодо позову, в яких зазначила про безпідставність позовних вимог.
3 військової частини НОМЕР_3 за 1996 рік щодо ОСОБА_1 , в Івано-Франківській квартирно-експлуатаційній частині району (КЕЧ) відсутні, проте наявна книга обліку військовослужбовців військової частини НОМЕР_4 за 1996 рік щодо позивача. Згідно Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей житлових приміщень затвердженої Наказом Міністерства оборони України 31 липня 2018 року № 380 : КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району ведення обліку військовослужбовців здійснює на підставі даних книг обліку військових частин, списків осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, що користуються правом першочергового та позачергового одержання житла, витягів з відповідних наказів командирів військових частин та копій протоколів житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій). Облікова (квартирна) справа майора ОСОБА_1 з військової частини НОМЕР_2 Коломийського гарнізону до Івано-Франківської КЕЧ району (до сфери відповідальності якої належить Коломийський гарнізонний не передавалась, на квартирному обліку ОСОБА_1 в Івано-Франківському гарнізоні не перебуває.
Представник позивача подав до суду додаткові пояснення, в яких заперечив проти мотивів та доводів Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району, викладені у поясненнях щодо позову. Вказав, що облікова справа позивача перебуває у віданні третьої особи.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзиви на позовну заяву, відповідь на відзив, письмові пояснення, клопотання, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
Згідно витягу з особової справи від 25.10.2018 за №4.2.5-34/4 майор ОСОБА_1 в період з 24.07.1992 по 25.10.2018 проходив військову службу в Збройних Силах України у складі різних військових частин.
Рішенням житлової комісії Військової частини НОМЕР_2 (оформленої протоколом №6 від 08.12.1996) вирішено поставити на квартирний облік ОСОБА_1 , про що вчинено запис у книзі обліку №320.
Корницькою сільською радою Коломийського району 23.12.2003 на підставі рішення 30 від 23.12.2003 "Про видачу ордерів на заселення жилої площі" видано ОСОБА_1 ордер №11 на житлове приміщення в АДРЕСА_1 (службове житло) на право зайняття з сім`єю з 3 чоловік жилої площі.
Згідно Довідки КЕВ м. Запоріжжя від 05.12.2013 за №4077 позивач за період проходження військової служби в військовій частині НОМЕР_5 Мелітопольського гарнізону з 08.05.2007 по 23.07.2009 на квартирному обліку не перебував, постійним та службовим житлом за рахунок міністерства оборони України не забезпечувався.
Довідкою від 25.10.2018 за №22 засвідчується, що позивач на квартирному обліку у Військовій частині НОМЕР_6 за період з 23.07.2009 по 25.10.2018 не перебував.
Наказом Міністерства оборони України від 03.10.2018 за №631 ОСОБА_1 звільнено в запас за станом здоров`я та направлено на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вислуга років складає 26 років 2 місяців, пільгова — 36 років 4 місяці.
Івано-Франківська КЕЧ району листом від 10.09.2019 за №15/250/1 інформувала позивача про те, що у відповідності до "Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України", затвердженого наказом Міністра оборони України від 03.02.1995 року №20 (далі Положення), що діяло в 1996 році на момент постановки ОСОБА_1 на квартирний облік (з його слів), військовослужбовці приймались та знімались з квартирного обліку рішенням житлової комісії військової частини, в якій військовослужбовець проходив військову службу, а не КЕВ (КЕЧ) районів. Квартирна облікова справа ОСОБА_1 в Івано-Франківську квартирно- експлуатаційну частину не передавалась, відповідно, в книзі обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання Коломийського гарнізону, не реєструвалась. Будь-яка документація щодо зарахування та зняття з квартирного обліку житловими комісіями за місцями проходження військової служби ОСОБА_1 в Івано- Франківській КЕЧ району відсутня.
Згідно листа Військової частини НОМЕР_7 від 02.12.2019 за №350/493/1172пс відповідно до наявних у військовій частині НОМЕР_7 книг протоколів засідань житлової комісії військової частини НОМЕР_7 інв. №39 та інв. №769, які ведуться з 06.05.1997 по теперішній час, засідань житлової комісії військової частини з приводу взяття позивача на квартирний облік та зняття його з квартирного обліку немає. На квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_7 не перебуває, відповідно, його облікової справи у військовій частині немає та не було.
Книги протоколів засідань житлових комісій військових частин НОМЕР_8 , НОМЕР_2 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , АДРЕСА_2 , книги обліку житлової площі, закріпленої за військовою частиною НОМЕР_8 , журнал реєстрації документів військової частини НОМЕР_8 та книга обліку військовослужбовців військових частин НОМЕР_8 , НОМЕР_3 , НОМЕР_11 по покращенню житлових умов, які зберігались у військовій частині НОМЕР_7 , передані до Івано- Франківської КЕЧ району 10.06.2013.
Центральним управлінням інженерно-інфраструктурного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_5 листом від 28.09.2021 за №370/2/9283 інформовано позивача про те, що відповідно до інформації, наданої начальником Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району), перші примірних облікових (квартирних) справ військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби в запас або відставку, які перебували на квартирному обліку відповідно до наказу Міністра оборони України від 23.04.2007 року №193, були передані від військових частин, що знаходилися в зоні відповідальності Івано-Франківської КЕЧ (району), для зберігання до Івано-Франківської КЕЧ (району). На момент передачі в Коломийському гарнізоні дислокувалися дві військові частини - НОМЕР_7 і НОМЕР_1 , при яких були утворені житлові комісії, та ІНФОРМАЦІЯ_6 . Облікові справи передавалися за актами прийому-передачі, підписаними командирами військових частин та начальником КЕЧ і затвердженими начальником Коломийського гарнізону. Облікові справи реєструвалися в книзі обліку осіб, як перебувають в черзі на отримання житла, і їм присвоювався інвентарний номер. Облікова справа від військових частин Коломийські гарнізону до Івано-Франківської КЕЧ (району) не надходила, акт прийому передачі в Івано-Франківській КЕЧ (району) відсутній. Рішення визначене правонаступника розформованої військової частини про залишення квартирному обліку в м. Коломия майора запасу ОСОБА_1 , після звільнення з військової служби, в Івано-Франківську КЕЧ (району) не надходило.
26.11.2021 ОСОБА_1 подав на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 рапорт про поновлення на квартирний облік до якого долучив відповідні підтвердні документи на засвідчення обставини перебування з 08.12.1996 на квартирному обліку.
Протоколом засідання №1 від 19.01.2022 житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 вирішено залишити рапорт ОСОБА_1 від 26.11.2021 без реалізації.
Вказана відмова обґрунтована тим, що Житлова комісія військової частини НОМЕР_12 не є правонаступником житлових комісій військових частин які базувались до 25 лютого 2006 року в АДРЕСА_2 . Відповідно до наказу Міністра оборони України від 30.11.2011 року №737 "Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями" зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 р. за №24/20337: під час розформування житлової комісії військової частини або житлової комісії гарнізону облікові документи передаються їх правонаступнику або до квартирно-експлуатаційного органу, який буде здійснювати подальший квартирний облік військовослужбовців чи осіб, звільнених з військової служби.
Відповідно Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями пункту 29. "Військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров?я, а також у зв?язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла" затвердженого постановою Кабінету Міністрів країни від 3 серпня 2006 року № 1081.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з таких аргументів, мотивів та норм права.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціальної) - захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Стаття 31 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) визначає, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
Статтею 34 ЖК України визначено підстави визнання громадян такими, що потребують поліпшення житлових умов, а також зазначено, що такі громадяни беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду.
Облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання (частина перша статті 37 ЖК України).
Відповідно до статті 39 ЖК України громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов: 1) за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті; 2) за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. Таке рішення затверджується виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.
Аналогічні положення містяться і в Правилах обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради №470 від 11.12.1984 (далі - Правила №470).
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").
Згідно із статтею 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").
Абзацом першим пункту 1 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті (абзац четвертий пункту 1 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").
Абзацом першим пункту 9 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Як передбачено частиною першою статті 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Відповідно до положень статей 9, 43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік.
Згідно із статтями 48, 49 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки. Понад норму жилої площі окремим категоріям громадян надається додаткова жила площа у вигляді кімнати або в розмірі десяти квадратних метрів.
Згідно з пунктом 11 Положення про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 23.12.1992 №220 (далі - Положення №220, яке було чинним на момент взяття на облік позивача), військовослужбовці беруться на квартирний облік рішенням житлової комісії військової частини, затвердженим командиром військової частини. На засіданні комісії має право бути присутнім військовослужбовець, відносно якого вирішується питання прийняття на квартирний облік. В рішенні вказується дата прийняття на облік, склад сім`ї, підстави для прийняття на облік, вид черги надання житлових приміщень (загальна черга, в першу чергу), а у випадку відмови в прийнятті на облік підстави відмови з посиланням на відповідну норму житлового законодавства. Датою постановки на квартирний облік вважається день, коли було винесене рішення житловою комісією військової частини про прийняття на квартирний облік. День прийняття на квартирний облік визначає місце військовослужбовця на одержання житлового приміщення.
Відповідно до пунктів 12, 13, 34 Положення №220 на кожного військовослужбовця, взятого на квартирний облік, оформлюється облікова справа, у якій знаходяться необхідні документи: рапорт про прийняття на квартирний облік, який підписується членами сім`ї, що проживають разом з військовослужбовцем, мають самостійне право на отримання житла та бажають разом з ним стати на облік; довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку; довідка про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчих комітетах місцевих Рад). Інші документи, при потребі, житлові комісії самі запитують через командирів військових частин у відповідних державних органів, установ, організацій.
Військовослужбовці перебувають на квартирному обліку у військовій частині та КЕЧ району до отримання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у цьому пункті: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала необхідність для надання іншого жилого приміщення; при переміщенні військовослужбовця до нового місця служби у інший населений пункт; при засудженні військовослужбовця до позбавлення волі на термін понад 6 місяців, крім умовного засудження; при наданні відомостей, що не відповідають дійсності та які стали основою для прийняття на облік або неправомірних дій командування при вирішенні питання про прийняття на облік.
Отже, всі питання, пов`язані із забезпеченням жилою площею військовослужбовців, вирішуються за місцем проходження ними служби.
Положенням №220 чітко визначено, що датою постановки на квартирний облік вважається день, коли було винесено рішення житловою комісією військової частини про прийняття на квартирний облік, а всі питання, пов`язані із забезпеченням жилою площею військовослужбовців, мають вирішуватися за місцем проходження ними служби. На кожного військовослужбовця, взятого на квартирний облік, оформляється облікова справа, у якій знаходяться необхідні документи: рапорт про прийняття на квартирний облік, довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку, довідка про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи. Інші документи, при потребі, житлові комісії самі запитують через командирів військових частин у відповідних державних органів, установ, організацій.
Аналогічні положення містяться й у Правилах обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470.
Наказом Міністра оборони України від 06.10.2006 №577 затверджено Інструкцію про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень. На підставі даного наказу №577 наказ Міністра оборони України від 03.02.1995 №20 втратив чинність.
Надалі, наказ Міністра оборони України №577 втратив чинність на підставі наказу Міністерства оборони України від 30.11.2011 №737 "Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями".
Наказ Міністерства оборони України від 30.11.2011 №737 втратив чинність на підставі наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380 "Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями" (далі - Інструкція №380).
З метою вдосконалення забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями наказом Міністерства оборони України №380 від 31.07.2018 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Інструкція №380).
Інструкція №380 визначає зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.
Відповідно до пункту 1 розділу VІ Інструкції №380 житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до вимог статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу та перебуває на відповідному обліку.
Пунктом 6 розділу І Інструкції №380 передбачено, що військовослужбовці та члени їх сімей до одержання ними жилого приміщення для постійного проживання мають право зареєструватися у військовій частині за її місцезнаходженням.
Пунктом 1 розділу ІІ Інструкції №380 визначено, що для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті Міноборони, в Генеральному штабі Збройних Сил України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, а також у військових прокуратурах утворюються житлові комісії.
Основною формою роботи житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) є засідання (збори). Засідання (збори) є правочинними, якщо на них присутні більше ніж 2/3 членів комісії. Рішення приймається відкритим голосуванням за умови 50 % загальної кількості членів житлової комісії плюс 1 голос (пункт 4 Розділу ІІ Інструкції №380).
Відповідно до пунктів 7, 8 розділу ІІ Інструкції №380 житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення, серед іншого, щодо зміни дати зарахування (перебування) на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.
Рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом (додаток 4), підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі.
Пункт 9 розділу VI Інструкції №380 встановлює, що військовослужбовці, які перебували на обліку за попереднім місцем проходження військової служби, на загальних підставах в органах місцевого самоврядування та до набрання чинності цією Інструкцією зараховуються на облік із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також заносяться у списки осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла за наявності підстав. Час перебування військовослужбовців на обліку для поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею) не враховується.
Згідно положень пункту 16 розділу VI Інструкції №380 житлові комісії військових частин (об`єднані житлові комісії) щороку проводять інвентаризацію облікових справ військовослужбовців та членів їх сімей, що перебувають на обліку, під час якої перевіряються житлові умови (за необхідності), а також оновлюються документи, що містяться в облікових справах.
Відповідно до статті 40 ЖК України громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті.
Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках:
1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення;
1-1) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку;
2) {Пункт 2 частини другої статті 40 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду №5-р(II)/2022 від 22.06.2022} виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту;
3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими актами законодавства України;
4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців;
5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.
У разі смерті громадянина, який перебував на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, за членами його сім`ї зберігається право подальшого перебування на обліку. Таке ж право зберігається за членами сім`ї громадянина, який перебував на обліку у виконавчому комітеті місцевої ради і був знятий з обліку з підстав, зазначених у пунктах 2 і 4 цієї статті.
Зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік.
Про зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов громадяни повідомляються у письмовій формі з зазначенням підстав зняття з обліку.
Не знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов народні депутати України, які перейшли на постійну роботу у Верховну Раду України, і члени їх сімей за місцем попередньої роботи чи постійного проживання.
Механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, розвідувальних органів, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей визначається Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081 (далі Порядок №1081).
Військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі звільнення з військової служби в запас за станом здоров`я або у разі, коли вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку із скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів у разі неможливості їх використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі розформування військової частини - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла (пункт 29 Порядку №1081).
Військовослужбовці знімаються з обліку у разі:
поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла;
засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження;
звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем;
подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік;
в інших випадках, передбачених законодавством (пункт 30 Порядку №1081).
Отже, тлумачення норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а відтак і на залишення на обліку до отримання ними житла, у тому числі і в разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку №1081.
Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25.03.2019 у справі №359/2295/17, від 08.04.2020 у справі №683/2197/18, від 24.09.2021 у справі №748/303/20.
За змістом пунктів 12 та 13 Положення №220 (чинного на момент взяття позивача на облік) та аналогічних за змістом норм наступних нормативно-правових актів, зокрема Інструкції №380, процесуальний обов`язок щодо формування, належного ведення та забезпечення фізичного зберігання облікової справи військовослужбовця покладено виключно на суб`єкта владних повноважень - житлові комісії та відповідні виконавчі підрозділи (КЕЧ, КЕУ, житлові відділи).
Відповідно до пункту 12 Положення №220, на кожного військовослужбовця, взятого на квартирний облік, уповноваженим органом оформлюється облікова справа, що кореспондує з нормами житлового законодавства, згідно з якими документування правового статусу особи як особи, яка перебуває на квартирному обліку, є адміністративною функцією самого органу, що здійснює такий облік.
Оскільки саме житлова комісія приймає рішення про взяття на облік, вона одночасно стає відповідальним володільцем та зберігачем документів, що стали підставою для такого рішення, а військовослужбовець, надавши пакет документів при постановці на облік, має законне очікування, що ці відомості будуть збережені державою для подальшої реалізації його права на житло. Передача документів між різними структурними підрозділами, зокрема від квартирно-експлуатаційних органів до об`єднаної житлової комісії, є виключно внутрішнім управлінським процесом у системі Міністерства оборони України, а тому будь-які недоліки в цьому процесі (втрата справи, її пошкодження або невчасне передання тощо), є ризиками органу управління і не можуть мати негативних наслідків для громадянина.
З матеріалів справи встановлено, що рішенням житлової комісії Військової частини НОМЕР_2 , оформленим протоколом №6 від 08.12.1996, ОСОБА_1 поставлено на квартирний облік, про що внесено запис до книги обліку за №320. Факт перебування позивача на квартирному обліку також підтверджується виданим Корницькою сільською радою ордером №11 від 23.12.2003 на службове житлове приміщення. Відповідно до пункту 11 Положення №220, чинного на момент постановки позивача на облік, датою постановки на квартирний облік є день прийняття відповідного рішення житловою комісією військової частини, а тому суд дійшов висновку, що позивач перебуває на квартирному обліку з 08.12.1996.
Судом також встановлено, що після взяття на квартирний облік позивач продовжував проходити військову службу у Збройних Силах України до 25.10.2018, а наказом Міністерства оборони України від 03.10.2018 №631 був звільнений у запас за станом здоров`я з вислугою 26 років 2 місяці.
При цьому матеріали справи не містять доказів забезпечення позивача житлом для постійного проживання за рахунок держави, отримання ним грошової компенсації за належне для отримання житло, подання недостовірних відомостей при взятті на квартирний облік або існування інших підстав для зняття його з такого обліку, передбачених статтею 40 ЖК України та пунктом 30 Порядку №1081.
З наданих сторонами доказів слідує, що квартирна справа позивача та документи щодо його подальшого перебування на квартирному обліку після реорганізації та розформування військових частин у системі Міністерства оборони України відсутні.
Разом з тим суд враховує, що відповідно до пунктів 12, 13 Положення №220, а також положень Інструкції №380, обов`язок щодо формування, ведення, передачі та зберігання облікових справ військовослужбовців покладено на житлові комісії та відповідні квартирно-експлуатаційні органи. Тому втрата, не передання або відсутність облікової справи не може покладатися в провину позивачу та не може бути підставою для припинення його права на перебування на квартирному обліку.
Суд звертає увагу, що рішення про взяття ОСОБА_1 на квартирний облік від 08.12.1996 у встановленому законом порядку не скасоване, а доказів прийняття уповноваженим органом рішення про його зняття з квартирного обліку відповідачами не надано.
Навпаки, з матеріалів справи слідує, що відповідачі фактично посилаються виключно на відсутність облікової справи та відповідних документів, що саме по собі не є передбаченою законом підставою для припинення права особи на перебування на квартирному обліку.
Враховуючи, що позивач був належним чином поставлений на квартирний облік 08.12.1996, має вислугу на військовій службі понад 20 років, звільнений у запас за станом здоров`я, не забезпечувався житлом для постійного проживання та відсутні встановлені законом підстави для його зняття з квартирного обліку, суд дійшов висновку, що право позивача на перебування на квартирному обліку збережене.
Як роз`яснив Верховний Суд в правових висновках, викладених в постановах від 03.05.2018 у справі №359/6809/17, від 20.03.2019 у справі №760/750/16-ц, від 10.10.2019 у справі №359/1347/17, розглядаючи аналогічні справи, судам належить з`ясовувати такі обставини: чи скасовувалось рішення житлової комісії про зарахування військовослужбовця на квартирний облік; чи був зарахований військовослужбовець на квартирний облік внаслідок подання ним недостовірних відомостей або внаслідок неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття військовослужбовця на квартирний облік.
У контексті дослідження правомірності дій суб`єкта владних повноважень, суд наголошує, що у даній справі відповідачами не надано жодних належних та допустимих доказів того, що позивач подав недостовірні дані у 1996 році при взятті на облік або у будь-який інший час протягом подальшого перебування на квартирному обліку.
Відповідно до приписів частини 4 статті 40 ЖК України про зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов громадяни повідомляються у письмовій формі з обов`язковим зазначенням підстав рішення, проте відповідач не надав суду жодних доказів завчасного надсилання позивачу повідомлень, запитів або роз`яснень щодо необхідності надання документів для відновлення чи уточнення даних облікової справи перед застосуванням найбільш радикального заходу - позбавлення особи житлових прав.
Принцип правової визначеності як складова верховенства права вимагає, щоб обмеження прав особи були передбачуваними, а сама особа мала реальну можливість захистити свої законні інтереси до настання негативних наслідків, чого у даному випадку дотримано не було. Виявивши відсутність документів під час інвентаризації, житлова комісія, діючи як орган державного управління на засадах добросовісності, повинна була встановити розумний строк для відновлення справи або надати позивачу можливість підтвердити своє право на житло на підставі наявних у нього копій чи архівних довідок.
Таким чином, неповідомлення особи про відсутність її облікової справи призвело до прийняття суб`єктивного та необґрунтованого рішення, яке засновано виключно на процедурних помилках відповідачів, що свідчить про ігнорування встановленої законом процедури та порушення гарантованого статтею 47 Конституції України права на житло.
Крім того, суд враховує принцип належного урядування, відповідно до якого ризик помилки державного органу не повинен покладатися на особу, права якої залежать від належного виконання органом своїх повноважень. Втрата, непередання або неналежне зберігання облікових документів у системі Міністерства оборони України є наслідком діяльності відповідних органів державної влади та не може призводити до втрати позивачем права, набутого на підставі рішення житлової комісії від 08.12.1996.
Розглядаючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача 2 поновити позивача на квартирному обліку, суд зазначає наступне.
Суд відхиляє доводи щодо покладення обов`язку вирішення питання про перебування позивача на квартирному обліку на Міністерство оборони України або Івано-Франківську квартирно-експлуатаційну частину району. Так, відповідно до пункту 11 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.02.1995 № 20, а також пункту 3 розділу VI Інструкції, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380, взяття військовослужбовців на квартирний облік та ведення такого обліку здійснюється житловими комісіями військових частин. Саме житлова комісія військової частини приймає рішення про зарахування особи на квартирний облік, внесення змін до облікових даних та вирішення інших питань, пов`язаних із перебуванням військовослужбовця на такому обліку.
З матеріалів справи слідує, що військова частина НОМЕР_3 , в якій перебував на квартирному обліку позивач, була розформована, а військова частина НОМЕР_1 є її правонаступником, що встановлено постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2013 у справі № 34631/12/9104. Відтак саме на військову частину НОМЕР_1 як правонаступника покладено обов`язок щодо ведення квартирного обліку осіб, які перебували на такому обліку у військовій частині НОМЕР_3 , а також вирішення питань, пов`язаних із відновленням втрачених облікових даних.
Водночас Івано-Франківська квартирно-експлуатаційна частина району не наділена повноваженнями щодо прийняття рішень про взяття військовослужбовців на квартирний облік або поновлення такого обліку, що підтверджується, зокрема, наданою у справі відповіддю на адвокатський запит. Функції квартирно-експлуатаційних органів полягають у веденні та зберіганні відповідної документації, обліку житлового фонду та виконанні забезпечувальних заходів, однак не у прийнятті рішень житлової комісії щодо зарахування осіб на квартирний облік.
Так само Міністерство оборони України не є органом, уповноваженим приймати індивідуальні рішення щодо постановки конкретного військовослужбовця на квартирний облік або відновлення його облікових даних. Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що саме житлова комісія військової частини НОМЕР_1 як правонаступника військової частини НОМЕР_3 є належним та уповноваженим суб`єктом для вирішення питання щодо підтвердження та відновлення перебування ОСОБА_1 на квартирному обліку.
Відповідно до пунктів 7 та 8 розділу II Інструкції №380 житлова комісія (об`єднана житлова комісія) наділена повноваженнями приймати рішення щодо зарахування на облік, а також зміни дати зарахування (перебування) на обліку військовослужбовців та членів їх сімей. Разом з тим, такі повноваження повинні здійснюватися виключно на підставі закону та з дотриманням прав громадян.
Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Водночас, згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.
З урахуванням тієї обставини, що дії відповідача 1 у розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко зазначений законодавчо, у даному випадку задоволення позову в частині дій зобов`язального характеру не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача 1.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, зважаючи на встановлення у справі не виконання відповідачем при розгляді рапорту позивача власних повноважень в належному і повному обсязі, суд дійшов висновку, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача буде:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у неналежному розгляді рапорту ОСОБА_1 про поновлення з 19.11.1996 на квартирний облік військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов в селі Корнич Коломийського району Івано- Франківської області в списках осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень звільненого з військової служби в запас майора ОСОБА_1 з членами його сім`ї: дружина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та зі збереженням часу перебування на обліку - з 08.12.1996;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про поновлення з 19.11.1996 на квартирний облік військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов в селі Корнич Коломийського району Івано- Франківської області в списках осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень звільненого з військової служби в запас майора ОСОБА_1 з членами його сім`ї: дружина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та зі збереженням часу перебування на обліку - з 08.12.1996.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Розподіляючи між сторонами судові витрати суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру в розмірі 1 073,60 гривень, підтвердженням чого є наявна в матеріалах справи квитанція від 15.05.2023.
Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли з вини Військової частини НОМЕР_1 , то з останнього підлягають стягненню за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 536,80 гривень.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, і витрати на професійну правничу допомогу (частина 3 статті 132 КАС України).
Згідно статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини 3 статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Представником позивача в адміністративному позові вказано, що витрати на професійну правничу допомогу, які ОСОБА_1 очікує понести становлять орієнтовано 21 000,00 гривень.
Представником позивача, на виконання вимог статті 134 КАС України, не надано суду належних доказів, які підтверджують здійснення ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 21 000,00 гривень.
Разом з тим, у позовній заяві представник позивача зазначив, що докази щодо розміру витрат на послуги адвоката будуть подані після ухвалення рішення суду.
Суд звертає увагу, що у позовній заяві представник позивача зазначив загальне прохання про необхідність стягнення судових витрат, однак до ухвалення у справі рішення суду не надав доказів на підтвердження понесення таких витрат, як і не вказав будь-яких поважних причин, які унеможливлюють подання ним вчасно відповідних доказів до ухвалення рішення суду у цій справі та не повідомив про наявність поважних причин, які зумовлюють необхідність подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
З огляду на вказане, у суду відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування останніх. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:
позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у неналежному розгляді рапорту ОСОБА_1 про поновлення з 19.11.1996 на квартирний облік військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов в селі Корнич Коломийського району Івано- Франківської області в списках осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень звільненого з військової служби в запас майора ОСОБА_1 з членами його сім`ї: дружина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та зі збереженням часу перебування на обліку - з 08.12.1996.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про поновлення з 19.11.1996 на квартирний облік військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов в селі Корнич Коломийського району Івано- Франківської області в списках осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень звільненого з військової служби в запас майора ОСОБА_1 з членами його сім`ї: дружина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та зі збереженням часу перебування на обліку - з 08.12.1996.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_13 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_14 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536,80 гривень (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_14 ), АДРЕСА_3 ;
відповідач 1 – Військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_13 ), АДРЕСА_4 ;
відповідач 2 – Міністерство оборони України (ідентифікаційний код юридичної особи 00034022), пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ-168, 03168;
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Івано-Франківська квартирно-експлуатаційна частина району (ідентифікаційний код юридичної особи 08494013), вул. Національної гвардії, 14-Г, м. Івано-Франківськ, 76014, 

Суддя  /підпис/  Скільський І.І.