Справа № 442/2155/26
Провадження №3/442/493/2026 

П О С Т А Н О В А 
Іменем України

07 травня 2026 року  суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Курус Р.І., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого на АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -
з участю адвоката особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_2 , 
поліцейського Масюка П.Ю., 
в с т а н о в и л а :
Відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення ЕПР1 №616586 від 16.03.2026 про те, що він 16.03.2026 о 14:25 год. на вул. Мельника, 2 у м. Стебнику Львівської області керував транспортним засобом Mazda 6 BC2998IB з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме тремтіння пальців рук, неприродня блідність шкірного покриву обличчя, розширені зіниці очей. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у найближчому закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР України.
Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані поліцейськими за ч. 1 ст. 130 КУпАП - як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.
06.04.2026 від захисника ОСОБА_1 - адвоката Романського С.І. надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 07.05.2026.
23.04.2026 захисником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_2 , подано до суду письмові пояснення у справі, у яких останній зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №616586 від 16.03.2026 складений без достатніх правових підстав, а викладені у ньому обставини не підтверджуються належними та допустимими доказами. Вказує, що ОСОБА_1 не погоджується з протоколом про адміністративне правопорушення, заперечує факт керування транспортним засобом у стані сп`яніння, наголошує, що від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі не відмовлявся. Після пропозиції поліцейського пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, ОСОБА_1 погодився пройти такий огляд та проїхав з поліцейськими до медичного закладу. Пояснює, що у медичному закладі у м. Дрогобичі поліцейські зайшли в оглядову кімнату з ОСОБА_1 , нікого з медичних працівників не було. Внаслідок наявності у ОСОБА_1 захворювання (хронічний простатит та ін.), йому не вдалось здати матеріал у присутності поліцейських. Після цього, ОСОБА_1 просив у поліцейських взяти у на дослідження будь-який інший біологічний матеріал, однак йому було відмовлено.
Під час розгляду справи захисник Вариводи В. клопотання про закриття провадження підтримує, звертає увагу, що відбір взірців для проведення дослідження на стан сп`яніння здійснюється лікарем, а не поліцейськими. ОСОБА_3 не відмовлявся від проходження огляду, проте, сечу не зміг здати через фізіологічні проблеми, а інших біологічних матеріалів ніхто у нього не відбирав, хоча він на цьому неодноразово наполягав. Зазначив, що на даний час ОСОБА_3 перебуває в зоні бойових дій, а тому не може бути присутнім під час розгляду справи. 
Вислухавши доводи захисники, заслухавши пояснення поліцейського Масюка П.Ю., перевіривши матеріали справи, доходжу наступних висновків.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні порушення є, зокрема своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи.
Згідно ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтями 251,280 КУпАП визначені фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.
Відповідно положень пункту 1.3 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. В пункті 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з п. 2 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Пункт 4 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водив транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» вказує, що ознаками наркотичного сп`яніння, є:
- наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота);
- звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Отже поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
При цьому, відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 ПДР передбачена статтею 130 КУпАП - керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Як на доказ винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП до матеріалів протоколу долучено:
- протокол про адміністративне правопорушення ЕПР1 №616586 від 16.03.2026, згідно якого ОСОБА_1  16.03.2026 о 14:25 на вул. Мельника, 2 у м. Стебник Львівської області керував транспортним засобом Mazda 6 BC2998IB з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме тремтіння пальців рук, неприродня блідність шкірного покриву обличчя, розширені зіниці очей. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у найближчому закладі охорони здоров`я відмовився;
- направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого працівники поліції скеровували ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» від 16.03.2026 та згідно якого такий огляд не проводився;
Відповідно до положень частини 2 статті 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. 
На виконання вказаних вимог Закону поліцейський застосовував засоби відеозапису, матеріали відеозапису долучено до протоколу про адміністративне правопорушення.
Так, з відеозапису на DVD-R диску з відеофіксацією подій, що відбулись 16.03.2026 зафіксовано як працівники поліції зупинили транспортний засіб марки Mazda 6 BC2998IB, вказали причину зупинки, в подальшому встановили особу ОСОБА_1 . У ході спілкування працівники поліції вказали ОСОБА_1 що на їхнє переконання у нього наявні ознаки сп`яніння, однак не назвали жодних ознак сп`яніння, які вони виявили у нього та не вказали вид такого сп`яніння. Згодом, у відділенні лікарні спостерігаються наступні події : ОСОБА_1 перебуває у медичній палаті лише з поліцейськими, у окремій кімнаті (туалеті) з відкритими дверима, під пильним наглядом поліцейського, намагається здати сечу на дослідження, жодного медичного працівника на відеозаписі не зафіксовано.
Поліцейський ОСОБА_4 , який здійснював патрулювання разом з поліцейським ОСОБА_5 , та був присутній під час складання протоколу відносно ОСОБА_6 , пояснив, що не пригадує чи поліцейський Андруневчин О.В. вказував ОСОБА_7 які саме ознаки і якого сп`яніння у нього виявлено. ОСОБА_3 одразу погодився пройти огляд на стан сп`яніння і вони поїхали до медичного закладу. Там ОСОБА_3 на їхню пропозицію надати зразки біологічного матеріалу – сечі, погодився, проте, не зміг здати сечу, позаяк, як пояснював, хворіє на простату, просив відібрати у нього інший біологічний матеріал на дослідження, однак вони цього не робили, оскільки, зі слів лікарів, знали, що інших досліджень на наркотичні засоби ДМЛ не проводить. Вони прочекали дві години і неможливість здати сечу ОСОБА_8 розцінили як відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Зазначив, що лікар не був присутній під час відбору сечі, оскільки був зайнятий. 
Пунктом «а» ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.
У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).
Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Тобто, якщо за вчинення адміністративного правопорушення, при здоровому глузді людині, передбачена, крім іншого, така санкція, як позбавлення права керувати транспортним засобом, таке інкриміноване діяння має характер кримінального, що в свою чергу, говорить про необхідність забезпечення і дотримання процедурних гарантій, визначених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема: забезпечення права людини на захист, в тому числі: знати про можливості застосування адміністративної санкції і про факти, які ставляться йому в провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти нього.
Згідно направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 р. №1103 (далі – Порядок №1103), огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Згідно п. 6 даного Порядку №1103 водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Згідно п. 7 Порядку поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Також, відповідно до п.6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735 зареєстрованої в МЮ України 11.11.2015 р. за №1413/27858 (далі – Інструкція №1452), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Детальний аналіз зазначених норм права вказує на можливість проведення огляду водія на стан сп`яніння на місці зупинки поліцейським або в закладі охорони здоров`я лікарем закладу охорони здоров`я, за наявності підстав вважати, що він перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відмова від проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я має місце тоді, коли особа відмовляється здавати будь-який біологічний матеріал передбачений діючим законодавством, або проходити огляд у інший законний спосіб.
Згідно п.11, п.12 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.
Відеозаписом зафіксовано, що ОСОБА_9 не висловлював відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, а навпаки, виконував всі вказівки поліцейського, намагався здати сечу для аналізу на вміст наркотичних речовин, однак, не з його волі, а з фізіологічних причин свого організму не зміг це зробити.
При цьому в ході спілкування з поліцейськими постійно наголошував, що бажає пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння та неодноразово вказував, що він не відмовляється від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Зазначене підтвердив і поліцейський Масюк П.Ю. 
Крім цього, звертаю увагу на те, що працівник поліції не є уповноваженою особою на проведення огляду у медичному закладі та на відбір біологічного матеріалу, оскільки не є працівником медичного закладу, а тому може бути присутнім лише при огляді, яким не є відбір біологічного матеріалу. Процедура відбору біологічного матеріалу є особистою, інтимною (що стосується окремої особи, її особистого життя), а їх порушення призводить до порушення людської гідності та поваги.
За Загальною декларацією прав людини, а також Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожному гарантується право на людську гідність, а саме жодна людина не може зазнавати катувань чи нелюдського або такого, що принижує її гідність, поводження чи покарання.
Таким чином, зміст відеозаписів камер поліцейських беззаперечно вказує на недотримання працівниками поліції Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого ПКМУ №1103 від 17.12.2008 року та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/7350 від 09.11.2015 року. 
Відповідно до ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справі про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.
Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Таким чином, сукупність наданих суду доказів не підтверджує належним чином факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи наведене, доходжу до висновку про необхідність закриття провадження в даній справі, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в діянні ОСОБА_1 .
Керуючись ч. 1 ст. 247, ч. 1 ст. 256, ст. ст. 283-285 КУпАП, -
п о с т а н о в и л а :
Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу даного адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду.
Суддя Курус Р.І.