Справа № 369/17006/25
Провадження № 2/369/6270/26
РІШЕННЯ
Іменем України

18.05.2026 рокуКиєво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Пінкевич Н.С., 
за участю секретаря судового засідання Осіпова В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Києво-Святошинський районний суд Київської області цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,
встановив:
У вересні 2025 року представник позивача – адвокат Хобта Юрій Михайлович звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та ТОВ «Ворлдвацд Мануфакчурінг, І.Д.» (далі – Страхувальник) було укладено договір обов`язкового страхування №19871609 від 20.12.2022, відповідно до умов якого страховик взяв на себе зобов`язання щодо відшкодування шкоди, заподіяної транспортним засобом Peugeot Expert, державний номерний знак НОМЕР_1 .
03.05.2023 водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Peugeot Expert, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Білогородська, 4-А у с. Святопетрівське Бучанського району Київської області, не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.05.2023 у справі №369/6874/23 водія ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно з рахунком №VSK0186508 від 05.05.2023 та рахунком № НОМЕР_2 від 29.05.2023, а також актами виконаних робіт №ARM0145689 від 31.05.2023, №ARM0146824 від 05.06.2023 та №ARM0146861 від 05.06.2023, вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням знижки склала 40 002,19 грн.
Факт дорожньо-транспортної пригоди від 03.05.2023 було визнано ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком. Страховиком було здійснено розрахунок страхового відшкодування та виплачено страхове відшкодування на користь потерпілої особи у розмірі 37 925,12 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №20514 від 10.05.2023 та №23067 від 31.05.2023.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом №ЕР/212816743 у ПрАТ СК «ПЗУ Україна», яка здійснила виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту відповідальності, передбаченого зазначеним полісом, у розмірі 33 706,32 грн.
Таким чином, невідшкодованою залишається частина збитків, завданих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 4 218,80 грн.
У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки в порядку регресу у розмірі 4 218,80 грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 16 352,00 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.09.2025 було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

19.11.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначив, що сума сплаченого страхового відшкодування за ремонт автомобіля позивача у розмірі 37 925,12 грн розрахована відповідно до вимог чинного законодавства та не перевищує ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, який становить 160 000,00 грн та передбачений страховим полісом №ЕР/212816743. У зв`язку з цим, на його думку, відсутні підстави для покладення деліктної відповідальності на відповідача. Крім того, представник відповідача зазначив, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу у сумі 16 352,00 грн є неспівмірним зі складністю справи, не відповідає критеріям обґрунтованості, пропорційності до предмета спору та розумності їхнього розміру. У зв`язку з викладеним просить суд відмовити у задоволенні позову та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу.

У відповідності до ч. 5ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та ТОВ «Ворлдвацд Мануфакчурінг, І.Д.» (далі – Страхувальник) було укладено договір обов`язкового страхування №19871609 від 20.12.2022, відповідно до умов якого страховик взяв на себе зобов`язання щодо відшкодування шкоди, заподіяної транспортним засобом Peugeot Expert, державний номерний знак НОМЕР_1 .
03.05.2023 водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Peugeot Expert, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Білогородська, 4-А у с. Святопетрівське Бучанського району Київської області, не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.05.2023 у справі №369/6874/23 водія ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з рахунком №VSK0186508 від 05.05.2023 та рахунком № НОМЕР_2 від 29.05.2023, а також актами виконаних робіт №ARM0145689 від 31.05.2023, №ARM0146824 від 05.06.2023 та №ARM0146861 від 05.06.2023, вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням знижки склала 40 002,19 грн.
Факт дорожньо-транспортної пригоди від 03.05.2023 було визнано ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком. Страховиком було здійснено розрахунок страхового відшкодування та виплачено страхове відшкодування на користь потерпілої особи у розмірі 37 925,12 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №20514 від 10.05.2023 та №23067 від 31.05.2023.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом №ЕР/212816743 у ПрАТ СК «ПЗУ Україна», яка здійснила виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту відповідальності, передбаченого зазначеним полісом, у розмірі 33706,32 грн.

15.04.2024 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Новий кредитор) укладено Договір № 15/04/2024 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування до відповідача , (пункт 56 Додатку №1 до Договору).
Згідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини.
Так, відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача різниці між сумою страхового відшкодування та сумою виплати страховика цивільно-правової відповідальності відповідача у розмірі 4 218,80 грн.

За приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17 зазначила, що основний тягар відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, покладається на страховика, а тому саме він є належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди у межах страхової суми.
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, якщо відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок щодо виплати страхового відшкодування або якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, а також підтверджена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №153/1565/18.
Судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом №ЕР/212816743, при цьому ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, становив 160 000 грн.
З матеріалів справи вбачається, що загальний розмір страхового відшкодування становить 37 925,12 грн, що не перевищує встановлений страховим полісом ліміт відповідальності страховика. Крім того, матеріали справи не містять будь-якої інформації щодо зменшення виплати страховою компанією, не вказано підстави такого зменшення. 
У відзиві на позов, відповідач вказував на ці обставини, але позивач не конкретизував причини зменшення розміру виплати страховою компанією, жодних заяв, доказів та клопотань про витребування доказів, у разі складнощів в їх отриманні, до суду не надходили.
Отже, різниця між сумою страхового відшкодування, виплаченого позивачем, та сумою виплати страховика відповідача не виникла внаслідок перевищення ліміту відповідальності страховика, а тому не може бути покладена на відповідача.
Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів,для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування заявленої суми.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків у порядку регресу є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, ст. ст. 1166, 1191, 1194 ЦК України, суд,
УХВАЛИВ :

У задоволенні позову позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 18 травня 2026 року.

Суддя