ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/2738/21 (922/869/26)	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Усатого В.О. 

розглянувши без повідомлення (виклику) учасників справи
в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" (61105, м.Харків, вул.Киргизька, буд.19,код ЄДОПОУ 24288388) в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича ( 01033, м.Київ, вул.Жилянська, буд.68, оф.293, РНОКПП НОМЕР_1 ) 	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю «Юкрейн Галф» (01103, м.Київ, вул.Підвисоцького Професора/ Драгомирова, буд.10/10, к.61, код ЄДРПОУ 35058405) 	
про 	визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності правочину в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш"	

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 12.08.2021, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.10.2021, відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Інженерний центр "Енергомаш", визнано вимоги ТОВ "Актив-В" у розмірі 569174,92 грн та 22700,00 грн витрат зі сплати збору за звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, введено мораторій на задоволенні вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Ткаченка О.А., призначено попереднє засідання суду.
13.08.2021 здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство № 67036.
Постановою Господарського суду Харківської області від 16.05.2023, крім іншого, визнано ТОВ "ІЦ "Енергомаш" банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, призначено ліквідатором ТОВ "ІЦ "Енергомаш" арбітражного керуючого Демчана О.І.
17.03.2026 до суду від ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" арбітражного керуючого Демчана О.І. надійшла позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юкрейн Галф", в якій арбітражний керуючий, крім іншого, просить суд:
1. Прийняти до розгляду, відкрити провадження та задовольнити позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерний центр «Енергомаш» (61105, Харківська обл., м. Харків, вул. Киргизька, буд. 19; код 24288388) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юкрейн Галф» (01103, м. Київ, вул. Підвисоцького Професора / Драгомирова, буд. 10/10, к. 61; код 35058405) про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності правочину.
2. Залучити до участі у справі з розгляду цієї позовної заяви в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мінюкову-Кручину Тетяну Павлівну (свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю №1899; 03028, м. Київ, вул. Феодосійська, буд. 3 В, прим. 142; інформація щодо ідентифікаційного номеру та дати народження відсутня).
3. Вжити заходи забезпечення позовної заяви про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності правочину шляхом: накладення арешту на нерухоме майно: виробнича база (складське приміщення) з адміністративно-побутовим комплексом, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2858444232120, загальною площею 707,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, м. Українка, вул. Промислова, 49.
4. Ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову винести із реквізитами виконавчого документу, зазначивши: стягувачем: ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерний центр «Енергомаш», арбітражний керуючий Демчан Олександр Іванович (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 68, оф. 293; код: НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ), боржником: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юкрейн Галф» (01103, м. Київ, вул. Підвисоцького Професора / Драгомирова, буд. 10/10, к. 61; код 35058405).
5. Визнати недійсним правочин, оформлений актом прийому-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Юкрейн Галф» (код 35058405) від 16.02.2011, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інженерний центр «Енергомаш» (61105, Харківська обл., м. Харків, вул. Киргизька, буд. 19; код 24288388) до Товариством з обмеженою відповідальністю «Юкрейн Галф» (01103, м. Київ, вул. Підвисоцького Професора / Драгомирова, буд. 10/10, к. 61; код 35058405) щодо передачі складського приміщення (виробничої бази), яке належить ТОВ «ІЦ «Енергомаш» на підставі свідоцтва про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів, посвідченого 09.01.2002 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Кравченко Л.Г., яке оцінено в 488 320,41 грн.
6. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Юкрейн Галф» (01103, м. Київ, вул. Підвисоцького Професора / Драгомирова, буд. 10/10, к. 61; код 35058405) передати за актом прийому-передачі Товариству з обмеженою відповідальністю «Інженерний центр «Енергомаш» (61105, Харківська обл., м. Харків, вул. Киргизька, буд. 19; код 24288388)об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 2858444232120 - виробнича база (складське приміщення) з адміністративно-побутовим комплексом, загальною площею 707,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, м. Українка, вул. Промислова, 49.
7. Витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Юкрейн Галф» (01103, м. Київ, вул. Підвисоцького Професора / Драгомирова, буд. 10/10, к. 61; код 35058405).
8. На виконання рішення суду видати судовий наказ.
Відповідно до ч. 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду позовна заява в межах справи про банкрутство (вх.№869/26 від 17.03.2026) передана на розгляд судді Усатому В.О.
Ухвалою суду від 23.03.2026 відмовлено у задоволенні заяви ліквідатора ТОВ "Металобази Комекс" арбітражного керуючого Демчану О.І. про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 922/2738/21 (922/869/26).
Ухвалою суду від 23.03.2026 прийнято позовну заяву №922/869/26 ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" арбітражного керуючого Демчана О.І. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юкрейн Галф» до розгляду в межах справи №922/2738/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш". Відкрито провадження у справі №922/2738/21 (922/869/26). Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачу, у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, постановлено подати суду заяву із обґрунтуванням своїх заперечень протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має надіслати суду відзив, який повинен відповідати вимогам статті 165 Господарського процесуального кодексу України, і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Копію відзиву та доданих до нього документів відповідач має надіслати (надати) іншим учасникам справи одночасно із надсиланням (наданням) відзиву до суду та докази надіслання надати суду разом із відзивом на позов. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання письмових пояснення на підставі ст.ст. 161, 169 ГПК України , в яких викласти правову позицію щодо заявленого ліквідатором клопотання про залучення до участі у справі з розгляду цієї позовної заяви в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мінюкову-Кручину Тетяну Павлівну. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог статті 166 Господарського процесуального кодексу України протягом п`яти днів з дня отримання відзивів. Докази надіслання відповіді на відзив іншим сторонам надати суду. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив із урахуванням вимог статті 167 Господарського процесуального кодексу України протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив. Докази надіслання заперечень іншим сторонам надати суду
08.04.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№8370), в якому останній просить суд, крім іншого, відмовити у задоволенні позову ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" арбітражного керуючого Демчана О.І. до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮКРЕЙН ГАЛФ» про визнання правочину недійсним; застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" арбітражного керуючого Демчана О.І. 
09.04.2024 до суду від позивача надійшли заперечення на заяву позивача про застосування строків позовної давності (вх.№8549).
10.04.2026 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№8569), в якій останній просить суд поновити строк позивачу - ТОВ «ІЦ «Енергомаш» в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Демчана О.І. для подання додаткових доказів у справі; при розгляді справи врахувати обставини викладені у відповіді на відзив ТОВ «Юкрейн Галф» на позовну заяву та задовольнити позовну заяву ТОВ «ІЦ «Енергомаш» в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Демчана О.І.
Відповідно до ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Згідно ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
З метою всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи, а також для встановлення усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання позивача про поновлення строку на подання доказів, у зв`язку з чим суд вважає за можливе поновити позивачу процесуальний строк на подання доказів та долучити подані документи до матеріалів справи.
15.04.2026 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх.№8984).
Ухвалою суду від 20.05.2025 у задоволенні клопотання позивача про залучення третьої особи, викладене у позовній заяві, відмовлено.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").
У пунктах 2, 4 частини 3 статті 129 Конституції України закріплені такі основні засади судочинства як: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Зазначені принципи знайшли своє відображення у статтях 7, 13 ГПК України, а тому господарські суди зобов`язані реалізовувати їх під час здійснення господарського судочинства.
Закон України "Про судоустрій та статус суддів" (пункт 3 статті 7) також гарантує право кожного на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними.
Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09 жовтня 1979 року, пункт 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява №38695/97, пункт 43, ECHR 2000-II).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 "Пономарьов проти України", сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Статтею 248 ГПК України унормовано, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Проте, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (із змінами) у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан.
Згідно зі ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.
Поряд із цим, відповідно до Рекомендацій, прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.
На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, для надання можливості сторонам висловити свою правову позицію щодо позовних вимог та встановлення істини у даній справі, суд був вимушений з об`єктивних причин вийти за межі строку, встановленого статтею 248 ГПК України, який у даному випадку не є розумним для розгляду даної справи.
При цьому, суд здійснив усі необхідні дії для розгляду справи, та судом під час розгляду справи, були створені належні умови для реалізації сторонами своїх прав, що передбачені ГПК України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.
Судом встановлено, що ухвалою суду від 12.08.2021, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.10.2021, відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Інженерний центр "Енергомаш", визнано вимоги ТОВ "Актив-В" у розмірі 569174,92 грн та 22700,00 грн витрат зі сплати збору за звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, введено мораторій на задоволенні вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Ткаченка О.А., призначено попереднє засідання суду.
13.08.2021 здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство № 67036.
Ухвалою суду від 16.02.2022 в попередньому засіданні суду визнано вимоги кредиторів, які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів; призначено підсумкове засідання суду на 23.03.2022.
Постановою Господарського суду Харківської області від 16.05.2023, крім іншого, визнано ТОВ "ІЦ "Енергомаш" банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, призначено ліквідатором ТОВ "ІЦ "Енергомаш" арбітражного керуючого Демчана О.І.
Одним із заходів спрямованих на задоволення вимог кредиторів та повноважень ліквідатора, відповідно до ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі - КУзПБ), визначено право ліквідатора подавати до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника.
На виконання наданих ліквідатору повноважень, останній, відповідно до приписів ст. 7 КзПБ, звернувся до суду з позовом про визнання недійсним правочину, оформленого актом прийому-передачі майна до статутного капіталу ТОВ “Юкрейн Галф” (код 35058405) від 16.02.2011, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю “Інженерний центр “Енергомаш” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Юкрейн Галф” щодо передачі складського приміщення (виробничої бази), яке належить ТОВ “ІЦ “Енергомаш” на підставі свідоцтва про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів, посвідченого 09.01.2002 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Кравченко Л.Г., яке оцінено в 488 320,41 грн. та застосування наслідків визнання правочину недійсним у вигляді зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю “Юкрейн Галф” передати за актом прийому-передачі Товариству з обмеженою відповідальністю “Інженерний центр “Енергомаш” об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 2858444232120 - виробнича база (складське приміщення) з адміністративно-побутовим комплексом, загальною площею 707,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, м. Українка, вул. Промислова, 49.
Позивач обґрунтовує позовні вимоги положеннями ст.ст. 3, 13, 16, 203, 215, 234 Цивільного кодексу України та зазначає, крім іншого, що ТОВ «ІЦ «Енергомаш», надавши згоду на передачу нерухомого майна до статутного капіталу іншої юридичної особи, фактично здійснило безоплатне відчуження такого майна без наявності розумної ділової мети. На думку позивача, зазначені дії не відповідали критеріям розумності та добросовісності, а правочин, оформлений актом приймання-передачі майна до статутного капіталу, не був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним. У зв`язку з цим позивач вважає, що спірний правочин суперечить вимогам ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, які ним обумовлюються. Крім того, ліквідатор зазначає, що державна реєстрація права власності ТОВ “Юкрейн Галф” на спірний об`єкт нерухомого майна здійснена з істотними порушеннями законодавства. Відсутність правовстановлюючих документів, проведення реєстрації на підставі договору оренди, який за своєю правовою природою не є підставою для набуття права власності, та використання недостовірних документів, на переконання ліквідатора, свідчать про незаконність набуття права власності ТОВ “Юкрейн Галф”. Ліквідатор зазначає, що реєстрація була фактично проведена на підставі підроблених документів, що ставить під сумнів законність набуття права власності ТОВ “Юкрейн Галф” на спірний об`єкт нерухомого майна.
Статтею 215 ЦК України встановлені загальні вимоги щодо недійсності правочину, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Водночас, крім наведених в статті 215 ЦК України загальних вимог щодо недійсності правочину, спеціальними нормами в окремих сферах передбачено, що правочини про відчуження, обтяження активів або прийняття зобов`язань особою, вчинені особою з метою уникнення виконання іншого майнового зобов`язання цієї особи або з метою унеможливити задоволення вимоги стягувача за рахунок майна, є за певних умов нікчемними (частина третя статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб") або можуть бути визнані недійсними (частина перша статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", стаття 42 КУзПБ, частина четверта статті 9 Закону України "Про виконавче провадження").
Так, інститут визнання недійсними правочинів боржника у справі про банкрутство врегульований положеннями статті 42 чинного КУзПБ, частина перша якої визначає підстави, за яких господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів.
Крім цього, підстави для недійсності у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора правочинів, вчинених боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, також визначені частиною другою цієї статті КУЗПБ.
Тож законодавство з питань банкрутства містить спеціальні та додаткові, порівняно із нормами ЦК України, підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, які застосовуються тоді коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, що врегульований законодавством про банкрутство.
При цьому, на відміну від вимог Цивільного кодексу України законодавство про банкрутство (стаття 42 КУзПБ) не визначає вимоги до укладеного правочину, однак врегульовує спеціальні правила та процедуру визнання недійсними правочинів (договорів), укладених боржником, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, та містить спеціальні положення щодо строків ("сумнівного", "підозрілого" періоду, протягом якого боржник вчиняє правочини), суб`єктів (осіб, які мають ініціювати право визнання договорів недійсними) і переліку підстав, за наявності яких можна визнавати правочини недійсними.
Водночас, з урахуванням з усталеної правової позиції Верховного Суду викладеної, зокрема, у постановах від 28.10.2021 у справі № 911/1012/13, від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16, визначення законодавством спеціальних підстав для недійсності правочину, вчиненого боржником, не виключає можливості для оспорення такого правочину за зверненням зацікавлених осіб (арбітражного керуючого або кредитора) з позовами про захист майнових прав та інтересів за загальних підстав, передбачених нормами ЦК України чи інших законів, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц, відповідно до якої позивач має право звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України) і послатися на спеціальну норму, що передбачає визнання правочину недійсним.
Верховний Суд у низці постанов (зокрема, постанови від 08.12.2021 у справі №910/8357/18, від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20, від 02.05.2023 у справі №904/648/22) також сформував правову позицію, згідно з якою дії боржника мають оцінюватися крізь критерії добросовісності, момент вчинення правочину, співмірності зустрічного виконання, характер відносин із контрагентом і наслідки для кредиторів.
Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.
Правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.
Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання (оплатити товар, повернути суму позики тощо) діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.
Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.
Правочин є фраудаторним, якщо на момент його вчинення існувало прострочене зобов`язання або реальна загроза примусового стягнення, відчуження ж майна зменшує можливість задоволення вимог кредиторів, а сторони договору усвідомлюють такі наслідки.
При цьому Суд звертає увагу, що визначальним для висновку про наявність/відсутність ознак фраудаторності є не формальна назва правочину чи сам факт пов`язаності сторін, а сукупність встановлених господарськими судами обставин, зокрема: момент вчинення правочину стосовно виникнення та виконання зобов`язань боржника перед кредиторами, економічна доцільність для боржника, реальні наслідки правочину для складу активів боржника та можливості задоволення вимог кредиторів, а також поведінка сторін у контексті принципів добросовісності та заборони зловживання правом.
Крім цього, уточнюючи наведений висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.02.2026 у справі № 910/6654/24, зазначаючи, що позивач, який не був стороною оспорюваного правочину, вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та посилаючись при цьому на висновки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі № 916/379/23 також додала, що - нормативна підстава для кваліфікації правочину як фраудаторного і визнання його недійсним за статтями 3, 13 ЦК України (всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом) є достатньою.
Судом встановлено, що відповідно до протоколу №1 проведення прилюдних торгів від 26.11.2001, яке затверджено Генеральним директором СДП «Укрспецюст» 26.11.2001, прилюдні торги з продажу складських приміщень загальною площею 770 кв.м. ТОВ БМУ «Котедж» (Київська обл., Обухівський р-н, м. Українка, вул. Теплична 2 (промзона) відбулись, переможець торгів ТОВ «ІЦ «Енергомаш», продажна ціна - 51 700,00 грн. 
09.01.2002 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Кравченко Л.Г. видано свідоцтво про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів, яким на підставі акту про проведення прилюдних торгів від 14.12.2001, затвердженого Начальником відділу ДВС Обухівського районного Управління юстиції Тупіковою Л.І. про проведені прилюдні торги, посвідчено, що ТОВ «ІЦ «Енергомаш» належить на праві приватної власності складське приміщення незавершеного будівництвом (виробнича база), відсоток готовності - 75% до складу входять: 1. Фундамент - з/б блоки. 2. Стіни - з/б блоки. 3. Крівля - шифер. Загальна вартість складського приміщення незавершеного будівництва (виробнича база) становить 255 073,03 грн. Раніше зазначений комплекс належав ТОВ «СМУ-Котедж», м. Українка, Обухівського району Київської області. Право власності на об`єкт нерухомості зареєстровано Обухівському БТІ, довідка про відсоток готовності і вартість за №2417 від 24.07.2000. 
На виконання рішення Загальних зборів ТОВ «ІЦ «Енергомаш», оформленого протоколом №1 від 14.02.2011, 16.02.2011 між ТОВ «ІЦ «Енергомаш» в особі представника Рисенка В.М., який діє на підставі довіреності від 20.12.2010 та ТОВ «Юкрейн Галф» в особі директора Бшарат Нуман Абдел Карім Мохаммад, який діє на підставі Статуту, складено акт прийому-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Юкрейн Галф», яким ТОВ «ІЦ «Енергомаш» передав до статутного капіталу ТОВ «Юкрейн Галф», а ТОВ «Юкрейн Галф» прийняв до свого статутного капіталу наступне майно: складське приміщення (виробничу базу), яке належить ТОВ «ІЦ «Енергомаш» на підставі свідоцтва про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів, посвідченого 09.01.2002 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Кравченко Л.Г., яке оцінено в 488 320,41 грн.
Матеріали справи містять Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25.02.2011, номер 632, видане на підставі Рішення виконкому Української міської ради від 16.02.2011. Опис об`єкта : Київська обл, Обухівський р-н, м. Українка, вул. Промислова (Теплична), буд. 49, загальна площа 707,7 кв.м., виробнича база з адміністративно-побутовим корпусом, власник ТОВ «Юкрейн Галф», форма власності приватна, частка 1/1. Вищезазначене Свідоцтво містить підпис міського голови П.Г. Козирєва, а також відбиток печатки.
Крім того, матеріали справи містять документ про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане Комунальним підприємством Київської обласної ради" Обухівське бюро технічної інвентаризації ", номер витягу 28490328, дата 25.02.2011, реєстраційний номер 32426828, тип об`єкта: нежитлова будівля, адреса : Київська обл, Обухівський р-н, вул. Промислова (Теплична), буд. 49, власник ТОВ «Юкрейн Галф», форма власності приватна, частка 1/1, номер запису 3389/104 в книзі :51, підстави виникнення права власності - свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25.02.2011. Зазначений документ підписаний реєстратором та директором та містить відбиток печатки.
Відповідно до архівної довідки №889/1 від 14.12.2013 р., виданої Комунальним підприємством Київської обласної ради "Західне бюро технічної інвентаризації" в особі директора Коноваленко Т.І., станом на 29.12.2012 право власності на нежитлову будівлю зареєстровано за ТОВ «Юкрейн Галф» відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.02.2011. Зазначений документ підписаний директором Комунального підприємства Київської обласної ради "Західне бюро технічної інвентаризації" Коноваленко Т.І. та містить відбиток печатки.
04.01.2004 між ТОВ «Юкрейн Галф» в особі Генерального директора Бшарата Нумана Абдела Каріма Мохаммада, який діє на підставі Статуту Товариства та протоколу №2 від 08.11.2010 (орендодавець) та Рябчіковим Романом Сергійовичем (орендар) укладено договір оренди (найму) нежитлового приміщення, будівлі (їх окремої частини). 
Відповідно до п.п. 1, 1.2 договору найму, в порядку та на умовах, визначених цим договором орендодавець зобов`язується передати орендареві у строкове платне користування приміщення (будівлю), а орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування приміщення (будівлю), що визначено у цьому договорі та зобов`язується сплачувати орендодавцеві оренду плату. Адреса приміщення (будівлі), що орендується: Україна, Київська обл., м. Українка, вул. Промислова, буд. 49 (виробнича база з адміністративно-побутовим корпусом). Будівля належить орендодавцеві на праві приватної власності на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав, виданого 04.01.2024 індексний номер 360928936, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Т.П., на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САЕ №037027, виданого міським головою м. Українка, Обухівський району Київської області 25.02.2011 на підставі рішення виконкому Української міської ради від 16.02.2011 №632, та на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП КОР «Обухівське міське БТІ» №28490328 від 25.02.2011. Реєстраційний номер 32426828, номер запису 3389/104 в книзі 51. РНОНМ в ДРП: 2858444232120, номер відомостей про речове право: 53209087.
Відповідно до Акту прийому-передачі нерухомого майна в оренду від 04.01.2004 року ТОВ «Юкрейн Галф» передав, а Рябчіков Р.С. прийняв в оренду нерухоме майно за адресою Київська обл., Обухівський р-н, вул. Промислова , буд. 49 (виробнича база з адміністративно-побутовим корпусом).
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань власником нежитлової будівлі (виробнича база з адміністративно-побутовим комплексом, загальна площа 707,7 кв.м., адреса: Київська обл., Обухівський р., вул. Промислова, буд 49) є ТОВ «Юкрейн Галф» (ЄДРПОУ 35058405). Відомості про документи-підстави права власності : договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини); технічний паспорт. Дата реєстрації права власності 04.01.2024. 
11.12.2025 ліквідатором направлено до Української міської ради запит арбітражного керуючого про надання інформації чи приймалось виконкомом Української міської ради рішення №632 від 16.02.2011 та чи видавалось міським головою м. Українка, Обухівського району Київської області свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САЕ №037027 від 25.02.2011, у відповідь на який: листом від 12.12.2025 №6667/1-25 Виконавчий комітету Української міської ради Обухівського району Київської області повідомив ліквідатора, що за наявною у володінні та розпорядженні Виконавчого комітету Української міської ради інформацією рішення №632 від 16.02.2011 виконкомом Української міської ради не приймалось, свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САЕ №037027 від 25.02.2011 міським головою м. Українка Обухівського району Київської області не видавалось. 
11.12.2025 ліквідатором направлено до КП КОР «Київське обласне БТІ» запит арбітражного керуючого про надання інформації чи видавались КП КОР «Обухівське БТІ», правонаступником якого є КП КОР «Київське обласне БТІ» витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №28490328 від 25.02.2011 та КП КОР «Західне БТІ», правонаступником якого є КП КОР «Київське обласне БТІ» архівна довідка №899/1 від 14.12.2013, у відповідь на який: архівною довідкою від 19.12.2025 №313 КП КОР «Київське обласне БТІ» повідомило ліквідатора, що станом на 29.12.2012 за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, м. Українка, вул. Промислова, 49 нерухомого майна на праві власності не зареєстровано.
Судом встановлено, що матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів здійснення розподілу (переразподілу) часток у статутному капіталі ТОВ «Юкрейн Галф» (ЄДРПОУ 35058405) у зв`язку з внесенням ТОВ «ІЦ «Енергомаш» до статутного капіталу ТОВ «Юкрейн Галф» нерухомого майна відповідно до акту прийому-передачі від 16.02.2011.
Крім того, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів внесення відповідних змін до установчих документів ТОВ «Юкрейн Галф» (ЄДРПОУ 35058405) у зв`язку з внесенням ТОВ «ІЦ «Енергомаш» до статутного капіталу ТОВ «Юкрейн Галф» нерухомого майна відповідно до акту прийому-передачі від 16.02.2011. 
Суд вважає необхідним зазначити, що звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач самостійно визначає предмет, підстави позову, обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, зазначає суб`єктний склад у судовому процесі. Позовом є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, суб`єктний склад цих конкретних спірних правовідносин, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.
Верховний Суд у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 917/2041/20 зазначив, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Адже, рішенням суду має вирішуватись питання про захист визначених, конкретних прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських правовідносин, а не ілюзорних та абстрактних, тобто ним мають усуватись перешкоди, які виникли на шляху здійснення особою, яка звернулася з позовом, свого права.
Під час розгляду справи суд має перевірити вищевказане у розрізі доводів та доказів як позивачів так і відповідачів, з огляду на тягар доказування, ураховуючи принцип змагальності та диспозитивності, завдань господарського судочинства в цілому.
Слід також зауважити, що Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував, що оцінюючи належність обраного позивачем (прокурором) способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Верховний Суд у постанові від 11.07.2024 по справі №926/2179/20 дійшов до висновку, що належним способом захисту порушених прав при поданні ліквідатором позовної заяви про визнання недійсним правочину, укладеного банкрутом, є поєднання такої вимоги із вимогою про застосування наслідків недійсності правочину:
57. Якщо спір стосується правочину, укладеного власником майна, то його відносини з контрагентом мають зобов`язальний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав.
58. Таку ситуації, коли майно передане власником за правочином, який є оспорюваним, ефективним способом захисту може бути, зокрема, позов про визнання правочину недійсним та про застосування наслідків недійсності правочину.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 26.05.2023 у справі №905/77/21 сформулювала уточнюючий висновок щодо застосування норм ч. З ст. 215, ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України, а саме:
"Позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом.
Разом із тим позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача.".
Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно ч. 1 статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Крім цього, за приписами статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином та витребування майна власником із чужого незаконного володіння.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц зазначила, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для відновлення його права.
Аналогічний висновок про те, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13.
Крім цього, згідно сталих правових позицій Верховного Суду якщо власник позбавлений права володіння нерухомим майном, то належним способом захисту його права є витребування відповідного нерухомого майна, а не визнання права власності на нього.
Отже, за загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна.
Щодо правової природи акта приймання-передачі майна до складу статутного капіталу товариства суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.12.2024 у справі № 916/379/23 та зазначає, що залежно від установлених судами обставин конкретної справи документ, який сторони справи іменують як "акт приймання-передачі", може як підтверджувати певні факти та бути документом первинного бухгалтерського обліку, так і мати ознаки правочину, тобто бути спрямованим на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Встановлення правової природи акта приймання-передачі - це питання дослідження як його змісту, так і інших доказів, наявних у матеріалах справи. Висновок із цього приводу в разі його необхідності для вирішення справи повинен робити суд у межах кожної окремої справи.
Таким чином, суд досліджує акт у кожному конкретному випадку та надає йому оцінку залежно від того, чи підтверджує він волевиявлення сторін, а також чи створює він юридичні наслідки, в залежності від чого суд робить висновок щодо того, чи є акт правочином.
Із матеріалів справи вбачається, що акт прийому-передачі майна до статутного капіталу ТОВ "Юкрейн Галф"(код ЄДРПОУ 35058405) від 16.02.2011 укладений на підставі рішення Загальних зборів ТОВ ІЦ "Енергомаш", оформленого протоколом №1 від 14.02.2011, відповідно до якого ТОВ ІЦ "Енергомаш передає до статутного капіталу ТОВ "Юкрейн Галф" приймає до свого статутного капіталу наступне майно : складське приміщення (виробничу базу), яке належить ТОВ «ІЦ «Енергомаш» на підставі свідоцтва про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів, посвідченого 09.01.2002 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Кравченко Л.Г., яке оцінено в 488 320,41 грн. Таким чином, даний акт підтверджує волевиявлення сторін, а також має юридичні наслідки - факт переходу права власності на нерухоме майно до ТОВ "Юкрейн Галф", якому це майно передається як внесок до статутного капіталу.
Судом встановлено, що правочин, оформлений актом прийому-передачі майна до статутного капіталу ТОВ "Юкрейн Галф"(код ЄДРПОУ 35058405) від 16.02.2011 , може бути оскаржений та визнаний недійсним, як кінцевий результат комплексу дій з передачі майна до складу статутного капіталу ТОВ "Юкрейн Галф"(код ЄДРПОУ 35058405) .
Однак щодо вимоги про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮКРЕЙН ГАЛФ» передати за актом приймання-передачі Товариству з обмеженою відповідальністю «Інженерний центр «Енергомаш» об`єкт нерухомого майна — виробничу базу (складське приміщення) з адміністративно-побутовим комплексом загальною площею 707,7 кв. м, розташовану за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, м. Українка, вул. Промислова, 49, суд зазначає наступне. 
Станом на момент розгляду справи право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за відповідачем — Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮКРЕЙН ГАЛФ». 
За таких обставин належним та ефективним способом захисту порушеного права у спірних правовідносинах є вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння. 
Натомість заявлена ліквідатором вимога про зобов`язання відповідача передати спірне майно за актом приймання-передачі не відповідає характеру спірних правовідносин та не є ефективним способом захисту, зокрема у поєднанні з вимогою про визнання недійсним акта приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу відповідача. 
Отже, за наявності зареєстрованого за відповідачем права власності належним способом захисту є саме витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, а не покладення на відповідача обов`язку здійснити передачу майна за актом приймання-передачі. 
Відтак обрання позивачем неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає наступне.
У відповідності до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
За ч. 1 ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
У відповідності до ч. 1 ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
У постанові ВП ВС від 13.02.2019 по справі № 826/13768/16 (11-609апп18) визначено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення.
Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.
З огляду на те, що судом відмовлено у задоволенні позову з інших самостійних підстав, то суд зауважує на тому, що досліджувати обставини щодо позовної давності та зазначати про сплив позовної давності як додаткової підстави для відмови у позові не потрібно. Наведений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові ВП ВС від 31.10.2018 по справі №367/6105/16-ц (14-381цс18).
Суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, пункт 29).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про відмову у задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем покладаються на нього.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд  

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.
Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.
Позивач-Товариство з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" (61105, м.Харків, вул.Киргизька, буд.19,код ЄДОПОУ 24288388) в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича ( 01033, м.Київ, вул.Жилянська, буд.68, оф.293, РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Юкрейн Галф» (01103, м.Київ, вул.Підвисоцького Професора/ Драгомирова, буд.10/10, к.61, код ЄДРПОУ 35058405). 
Повне рішення складено та підписано 26.05.2026. 

Суддя		В.О. Усатий