ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 635/2703/25
Номер провадження 22-ц/818/3125/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Бондаренко Г.І.,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2026 року в складі судді Омельник М.М. по справі № 635/2703/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Позовна заява мотивована тим, що він з 01 квітня 2024 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 . Вони з відповідачкою є батьками двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, від першого шлюбу у ОСОБА_2 є син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батько якого - ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . У даний час ОСОБА_7 не працює, займається вихованням малолітніх дітей. Вказав, що опікується ОСОБА_5 , який перебуває на повному його матеріальному забезпеченні, фактично виконує обов`язки батька, відноситься до нього, як до свого рідного сина, займається його вихованням, належним чином забезпечує усім необхідним поряд зі своїми рідними дітьми, має посвідчення багатодітного батька. Таким чином, на його утриманні фактично знаходяться троє неповнолітніх дітей. Встановлення факту перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років необхідно йому для звільнення від призову на військову службу під час мобілізації.
Просив встановити, що на його утриманні знаходиться неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; встановити, що на його утриманні знаходиться троє дітей віком до 18 років, а саме ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
У заяві від 08 квітня 2025 року відповідачка ОСОБА_2 підтвердила, що ОСОБА_1 дійсно виховує, утримує, матеріально забезпечує її неповнолітнього сина ОСОБА_5 , 2012 року народження, просила позов задовольнити.
27 серпня 2025 року Міністерство оборони України через систему «Електронний суд» надало пояснення, в яких заперечувало проти позову, оскільки позивач намагається застосувати способи захисту сімейних прав та інтересів дитини з метою отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації під час дії воєнного стану.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2026 року, в якому ухвалою суду від 25 лютого 2026 року виправлено описку, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано доказів того, що мати дітей ОСОБА_2 їх не утримує та з поважних причин не може надавати дітям належного утримання.
На вказане судове рішення 04 березня 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бондаренко Г.І., до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував, що мати дітей та його дружина ОСОБА_2 є багатодітною матір`ю, займається доглядом за дітьми, у зв`язку з чим не працює та не має доходів, тому не може матеріально утримувати дітей з поважних причин. Суду надані докази його можливості надавати належне утримання як своїм рідним дітям, так і пасинку. Крім того, суду наданий акт обстеження, який підтверджує його проживання однією сім`єю з дружиною та усіма дітьми. Він має посвідчення багатодітного батька, яке є доказом його піклування та утримання щодо усіх дітей у сім`ї. Допитана як свідок відповідачка підтвердила, що він є єдиною працюючою особою у сім`ї і матеріально утримує дітей. Він як вітчим зобов`язаний утримувати неповнолітнього пасинка, оскільки він спільно проживає з ним, дитина потребує матеріального забезпечення, яке його мати не може надавати з поважних причин, а батько помер. Судом неправильно застосовано норми Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а також ст. 268 СК України. Предметом розгляду є не встановлення у позивача обов`язку утримувати пасинка, а саме існування цього факту.
Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судове засідання апеляційного суду представники МО України та ІНФОРМАЦІЯ_8 не з`явилися. 
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 04 червня 2026 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:
Міністерством оборони України отримано в електронному кабінеті 19 березня 2026 року (а.с. 163, т. 1);
ІНФОРМАЦІЯ_9 отримано в електронному кабінеті 19 березня 2026 року (а.с. 164, т. 1).
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, позивач ОСОБА_1 , його представника адвоката Бондаренко Г.І. та відповідачку ОСОБА_2 , які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 квітня 2024 року перебувають у шлюбі (а.с. 9).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 12-15).
Крім того, від першого шлюбу у ОСОБА_2 є син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батько якого - ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 10, 16).
ОСОБА_2 та діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади (а.с. 18-21). ОСОБА_2 є власницею будинку за вказаною адресою на підставі договору дарування від 09 лютого 2009 року (а.с. 23-24).
ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 04 вересня 2024 року (а.с. 17), однак фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження по факту проживання (не проживання) особи на території Безлюдівської селищної ради № 67 від 31 січня 2025 року (а.с. 22).
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають посвідчення багатодітної сім`ї від 28 травня 2024 серії НОМЕР_1 (а.с. 28).
ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, з його податкової декларації за 2025 рік вбачається, що загальна сума доходу за звітний (податковий) період 715 863,75 грн (а.с. 25-27, 103-114).
З акту обстеження по факту проживання (не проживання) особи на території Безлюдівської селищної ради № 35 від 26 січня 2026 року вбачається, що ОСОБА_2 , з її слів, не працює, знаходиться дома з дітьми (а.с. 115).
У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).
У частині першій статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
У статті 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.
За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої-третьої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно з частиною першою статті 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.
Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина перша статті 268 СК України).
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
Тому смерть батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.
Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру та майнового припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (статті 164, 180 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного утримання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, на підставі яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини.
Доведення факту одноосібного утримання дитини батьком та пасинка вітчимом пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати та батько пасинка не виконують своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо утримання дитини, то факт одноосібного утримання дитини одним із батьків або факт утримання пасинка вітчимом може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з утримання дитини.
Відповідний висновок викладено постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року у справі № 333/7023/23.
Для підтвердження утримання дитини вітчимом необхідне, зокрема, існування (настання) обставин, на підставі яких обсяг прав батьків обмежується / припиняється або встановлення того, що останні не надають дитині належного утримання.
Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 30 липня 2025 року у справі № 670/373/24, від 21 січня 2026 року у справі № 739/1677/24.
У справі, яка є предметом перегляду, ОСОБА_1 просить встановити факт перебування на його самостійному утриманні трьох неповнолітніх дітей, в тому числі сина дружини від попереднього шлюбу (пасинка позивача).
Метою встановлення факту позивач зазначає отримання права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку з утриманням трьох дітей.
Разом з тим, підстава, передбачена статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», має місце у разі, коли батьківство чи материнство підтверджено відповідним свідоцтвом про народження дитини.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що дії учасників сімейних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. 
Факт одноосібного утримання пасинка вітчимом може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з утримання дитини. Водночас, у даному разі спір між сторонами фактично відсутній.
З врахуванням наведених норм права та встановлених у справі обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачка ОСОБА_2 має обов`язок утримувати свого сина, тоді як у вітчима ОСОБА_1 обов`язок його утримувати виникає лише за відсутності батьків або якщо вони з поважних причин не можуть надавати матеріальну допомогу.
ОСОБА_2 , з її слів, не працює, оскільки здійснює догляд за трьома дітьми. Проте доказів відсутності у неї місця роботи та будь-яких доходів матеріали справи не містять. Сама по собі наявність у відповідачки трьох дітей не свідчить про відсутність у неї можливості їх утримання, що є її обов`язком як матері відповідно до закону.
Факт проживання у багатодітній сім`ї ОСОБА_1 неповнолітнього ОСОБА_5 , за відсутності об`єктивних перешкод для виконання батьківських обов`язків щодо утримання дитини його матір`ю, не є підставою для встановлення факту утримання дитини. 
Участь позивача в утриманні дитини його дружини є його правом, а не обов`язком, тому правові підстави для встановлення факту перебування пасинка ОСОБА_5 на утриманні позивача як його вітчима відсутні.
Щодо спільних дітей сторін - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , то позивач як батько має обов`язок з їх утримання в силу закону, тож факт їх перебування на утриманні ОСОБА_1 не підлягає встановленню у судовому порядку.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують, зводяться до незгоди з оцінкою судом доказів та власного тлумаченням норм чинного законодавства.
Помилкове зазначення судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні назви Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» замість Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на правильність вирішення справи не вплинуло.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат апеляційним судом не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 08 червня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина