Справа № 302/493/26 
Провадження № 2/302/347/26 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі судді Повідайчика О.І., розглянувши в залі судових засідань за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
17 квітня 2026 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (далі – ТОВ «ФК «Позика», позивач) до ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що Між ТОВ «Аванс Кредит» (надалі – Товариство) та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 39859-07/2023 від 31.07.2023 (надалі – Договір), відповідно до умов якого Товариство надало Відповідачу грошові кошти у сумі 7 000,00 грн строком на 360 днів (п.1.2 Договору), із процентною ставкою 2,5% в день, яка застосовується у межах строку кредитування, а Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені Договором. На підставі цього договору кредитодавець перерахував відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 7 000 грн. 12 грудня 2023 року ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу №12122023, на підставі якого, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №39859-07/2023 від 31.07.2023. Станом на дату відступлення права вимоги розмір заборгованості відповідача складав 30 625,00 грн, з яких: за тілом кредиту — 7 000,00 грн та за відсотками — 23 625,00 грн. Впродовж строку кредитування позивач продовжив нарахування відсотків, у зв`язку з чим на дату завершення вказаного строку заборгованість відповідача склала 70 000,00 грн, з яких 7 000,00 – тіло кредиту та 63 000,00 грн – відсотки. Оскільки відповідач в добровільному порядку не виконав взяті на себе зобов`язання позивач звернувся з цим позовом до суду й просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у повному обсязі та суму понесених судових витрат.
Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 21 квітня 2026 року було відкрито провадження в справі, постановлено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
09 травня 2026 року представник відповідача – адвокат Рішко С.І. подав до суду відзив на позовну заяву. В зазначеному відзиві представник позивача заперечує проти задоволення позову в цілому. Зазначає, що матеріалами справи не доводиться факт укладення кредитного договору й не підтверджується отримання відповідачем кредиту на його підставі, а також перехід права вимоги від кредитодавця до позивача. Стверджує про незаконність установлення розміру процентів, який суперечить приписам законодавства та їх непропорційність, справедливою сумою яких може бути така, яка не перевищує тіла кредиту. Заявляє про недоведеність понесення витрат на професійну правничу допомогу, яка надавалась фізичною особою-підприємцем, а також про її неспівмірність наданим послугам. Співмірною сумою уважає – 1 500,00 грн.
20 травня 2026 року позивачем подано відповідь на відзив, якою заперечуються доводи представника відповідача, викладені у відзиві. Позивач стверджує, що договір було укладено в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця, перед чим перший здійснив ідентифікацію позичальника, відповідно до вимог діючого законодавства через систему Bank ID та отриманням ідентифікаційних даних через бюро кредитних історій. Договір у електронній формі укладено відповідно до положень діючого законодавства, позичальник ознайомився з його змістом і погодився з умовами правочину. Кредитний договір, додаток 1 до нього, паспорт споживчого кредиту, а також анкета-заявка підписані позичальником одноразовим ідентифікатором W2591. Укладений договір містить всі умови, передбачені діючим законодавством. Заявляє, що факт видачі кредиту в безготівковій формі на рахунок клієнта за наданим ним номером платіжної картки № 4731-18хх-хххх-8955 підтверджується довідкою банку, наданою на ухвалу суду. Стверджує про правильність нарахування процентів у відповідності до умов договору та відповідно до діючого законодавства. Пояснює, що перехід права вимоги здійснено відповідно до вимог закону, що підтверджується наявними матеріалах справи доказами. Заявляє про обґрунтованість витрат на професійну правничу допомогу, розмір якої є помірним, економічно доцільним і відповідає реальним затратам.
Заяв про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін учасники не подавали.
Враховуючи позиції сторін, суд вирішив провести розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності, суд установив такі фактичні обставини й дійшов таких висновків.
Між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 39859-07/2023 від 31.07.2023, відповідно до умов якого Товариство зобов`язалось надати Відповідачу грошові кошти у сумі 7000,00 грн. строком на 360 днів (п.1.2 Договору), із процентною ставкою, що становить 2,5% в день, яка застосовується у межах строку кредитування (п.1.4.1 Договору), а Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені Договором (п.1.1 Договору).
Згідно п. 1.6 кредитного договору Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті рахунок Клієнта уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 , протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за вказаними реквізитами.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані їй позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Частиною 1 ст.1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ч.2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.ч.3-6,8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до ч.12 ст.11 вказаного Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
Перед укладенням договору позичальник подав заяву-анкету клієнта на отримання фінансового кредиту в якій надав сукупність ідентифікуючих персональних даних. Вказана анкета-заява та паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем із використанням одноразового ідентифікатора W2591.
Суд констатує, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт реєстрації та авторизації відповідача в інформаційно-комунікаційній системі позикодавця шляхом надання йому сукупності власних персональних відомостей, серед яких зокрема й щодо платіжного засобу – банківської картки. Відповідно до п. 2.1. договору перед укладенням договору товариство здійснило ідентифікацію та верифікацію позичальника в передбачений законом спосіб.
Відтак суд висновує, що сторонами було узгоджено умови кредитування й підписано кредитний договір, Відповідачем договір підписано одноразовим ідентифікатором W2591.
На підставі укладеного договору позичальник отримав кредит в сумі 7 000,00 грн на відповідну платіжну картку № НОМЕР_2 , що підтверджується листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» від 30.06.2025 вих. № 3466_250630114331 та інформацією наданою на ухвалу суду АТ «КБ «Приватбанк» листом від 28.04.2026 № 20.1.0.0.0/7-260423/57965-БТ.
Зазначеними доказами підтверджується факт укладення зазначеного правочину та виконання кредитодавцем взятих на себе зобов`язань відповідно до кредитного договору. 
З наведених підстав, а також беручи до уваги ненадання стороною відповідача відмінної редакції правочину – суд відхиляє заперечення сторони відповідача факту укладення договору.
У зв`язку з виконанням позикодавцем умов кредитного договору між сторонами виникли зобов`язальні відносини.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Зміна суб`єктного складу внаслідок укладення договору факторингу не впливає на зміну зобов`язань боржника та не порушує його права.
12 грудня 2023 року ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу №12122023, відповідно до якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №39859-07/2023 від 31.07.2023.
Факт відступлення права вимоги підтверджується договором факторингу №12122023 від 12.12.2023, витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу №12122023 від 12.12.2023, актом приймання-передачі Реєстру Боржників до Договору факторингу №12122023 від 12.12.2023 та платіжною інструкцією до Договору факторингу №12122023 від 12.12.2023. 
Суд уважає, що зазначені докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження відступлення права вимоги за ними.
Окремо суд зауважує, що відповідачем не надано доказів виконання ним зобов`язань за кредитним договором з часу відступлення права вимоги на користь первісного кредитора.
З`ясовуючи розмір основного боргу суд бере до уваги, доведення належними й допустимими та достовірними доказами факт видачі кредиту, а також відсутність будь-яких доказів виконання зобов`язання з боку позичальника. 
Відтак суд уважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 7 000,00 грн є обґрунтованими й такими, що підлягають до задоволення.
Щодо заборгованості відповідача за нарахованими відсотками, суд враховує таке.
Доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості стверджується, що кредитор нарахував відсотки за користування ОСОБА_1 кредитом в сумі 63 000,00 грн, з яких 23 625,00 грн – відсотки нараховані первісним кредитором за період з 31.07.2023 по 12.12.2023 (135 днів), та 2 887,50 грн – відсотки нараховані позивачем за період з 13.12.2024 по 24.07.2024 (225 днів).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України».
Позивач нарахував відсотки за користування кредитними коштами в межах строку кредитування. Перевіряючи обґрунтованість нарахованої суми відсотків, окрім установленого договором розміру відсоткової ставки, суд бере до уваги такі положення законодавства.
Відповідно до положень ст. 1, 8 Закону України «Про споживче кредитування» із змінами, внесеними згідно із Законом № 3498-IX, денна процентна ставка - це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.
Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.
До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються: 1) платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит; 2) платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту.
Обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.
Якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки або інших платежів за послуги кредитодавця, включених до загальних витрат за споживчим кредитом при обчисленні реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення, реальна річна процентна ставка та денна процентна ставка обчислюються на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.
Денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою:
ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t x 100 %, де
ДПС - денна процентна ставка;
ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом;
ЗРК - загальний розмір кредиту;
t - строк кредитування у днях.
Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Водночас відповідно до пункту 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Закон № 3498-IX набрав чинності 24 грудня 2023 року, відтак його положення повинні були бути враховані сторонами договору.
Відповідно до положень Закону №3498-IX до 22 квітня 2024 року включно максимальний розмір денної процентної ставки не повинен перевищувати 2,5 %, до 20 серпня 2024 року включно - не повинен перевищувати 1,5 %, а з наступного дня – не повинен перевищувати 1%.
Відповідно до умов договору, в межах заявлених вимог, на суму боргу нараховуються відсотки за користування грошовими коштами у визначених розмірах, з врахуванням установлених обмежень, за відповідні періоди, а саме:
1). за період з 31 липня 2023 року по 24 серпня 2023 року первісним кредитодавцем застосовано відсоткову ставку 1,5%, кількість днів користування коштами – 25 днів, розмір відсотків за 1 день: 7 000,00 грн х 1,5% = 105,00 грн. Сума нарахованих відсотків за вказаний період склала: 105,00 грн х 25 днів = 2 625,00грн
2). за період з 24 серпня 2023 року по 22 квітня 2024 року відсоткова ставка становила 2,5 % на день, кількість днів користування коштами — 242 дні, розмір відсотків за один день: 7 000,00 грн х 2,5 % = 175,00 грн. Сума нарахованих відсотків за вказаний період: 175,00 грн х 242 днів = 42 350,00 грн.
3) за період з 23 квітня 2024 року по 24 липня 2024 року відсоткова ставка становила 1,5 % на день, кількість днів користування коштами — 93 дні, розмір відсотків за один день: 7 000,00 грн х 1,5 % = 105,00 грн. Сума нарахованих відсотків за вказаний період: 105,00 грн х 93 дні = 9 765,00 грн.
Відтак за вказаний період, з урахуванням установлених законодавчих обмежень та в межах заявлених позовних вимог обґрунтованим є розмір відсотків за користування кредитним коштами в сумі 54 740,00 грн. На підставі наведеного суд висновує про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків у сумі 54 740,00 грн.
Частково задовольняючи позов, суд зауважує, що доводи представника відповідача – адвоката Рішка С.І. щодо неукладення відповідачем кредитного договору, неотримання останнім кредитних коштів, неукладення договору факторингу, надмірного розміру нарахованих процентів, з посиланням на відповідні положення законодавства і практику їх застосування були почуті. Водночас вказані доводи суд відхиляє, оскільки вони спростовуються наведеними в цьому рішенні установленими обставинами на підставі наявних в матеріалах справи доказів, які судом визнані належними, допустимими й достовірними та визнані достатніми для вирішення спору. Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо надмірного розміру процентів зауважуючи на тому, що їх розмір був погоджений між сторонами кредитного договору у межах встановлених законом обмежень. Водночас сторонами було узгоджено й строк дії договору, тривалість якого нормами законодавства не обмежується й визначається виключно за волевиявленням учасників правочину. При цьому зауважує, що нараховані проценти за період кредитування не є заходом відповідальності за невиконання зобов`язання, а також не є компенсацією за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в порядку ст. 625 ЦК України. Відтак, з врахуванням положень діючого законодавства сума нарахованих процентів не може бути зменшена судом.
На підставі викладеного суд доходить висновку про задоволення позову частково та стягнення з відповідача на користь позивача суми 61 740,00 грн, з яких: 7 000,00 грн – основного боргу та 54 740,00 грн – нараховані проценти. Решту позовних вимог суд визнає необґрунтованою й безпідставною, відтак у їх задоволенні слід відмовити.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача інших судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами
Згідно з положенням пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат береться до уваги:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За підсумовуючим аналізом наведених правових норм, суд дійшов висновку, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи позивачем долучено договір № 0107 про надання правової допомоги від 01 липня 2025 року; акт наданих послуг № 254 від 10 квітня 2026 року та детальний опис наданих послуг до акту № 254.
Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову та фінансового стану обох сторін.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що, з врахуванням наведених вище критеріїв, заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 є обґрунтованими й співмірними в цій справі.
Відповідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог. Судом стягнуто з відповідача на користь позивача суму 61 740,00 грн із заявлених до стягнення 70 000,00 грн, що становить 88%. Відтак з відповідача належить стягнути на користь позивача на часткове відшкодування понесених ним судових витрат в загальній сумі 9 382,91 грн, з яких: на сплату судового збору – 2 342,91 грн (2 662,40х88/100 = 2 342,91 грн) та на професійну правничу допомогу 7 040,00 грн (8 000,00х88%=7 040,00 грн).
Керуючись ст. 12, 13, 133, 137, 141, 258, 263-265, 274, 279, 280-282 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження: вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, м. Львів, 79018; IBAN: НОМЕР_4 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614) суму заборгованості за Кредитним договором №39859-07/2023 від 31.07.2023 в розмірі 61 740,00 грн (шістдесят одна тисяча сімсот сорок гривень 00 коп.) та 9 382,91 грн (дев`ять тисяч триста вісімдесят дві гривні 91 коп.) на часткове відшкодування понесених судових витрат.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя	  	О. І. Повідайчик