Справа № 183/9434/25
№ 2/183/2979/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2026 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судових засідань Григорьєвої В.С.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, про визнання права власності на спадкове майно, -
в с т а н о в и в :
Стислий виклад позиції сторін у процесуальних заявах по суті.
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог від 19.01.2026 року (а.с. 88-87), просить:
- визнати за ОСОБА_1 право власності на недоотриману пенсію ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.07.2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 198623 гривні, в порядку спадкування за законом;
- стягнути з Головного управління пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.07.2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 198623,67 гривень, в порядку спадкування за законом.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Луганстку помер батько позивача – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_1 є онуком померлого ОСОБА_2 та спадкоємцем за правом представлення за свого батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За життя ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримував пенсію, в зв`язку з втратою годувальника, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Оскільки ОСОБА_2 помер на тимчасово окупованій території, позивач звертався до Московського районного суду м.Харкова із заявою про встановлення факту смерті спадкодавця на тимчасово окупованій території.
Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 01.02.2022 року встановлений факт смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території, однак паперову копію рішення суду позивач мав можливість отримати лише 16.04.2023 року.
Позивач звертає увагу, що державну реєстрацію смерті спадкодавця зміг вчинити лише 12.09.2023 року в Подільському відділі РАЦСу в м.Києві Центрального МУМЮ (м.Київ).
11.03.2024 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Короткевича О.Г. із заявою про прийняття спадщини у вигляді недоотриманої пенсії.
Для встановлення розміру недоотриманої пенсії нотаріус Короткевич О.Г. направив до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області запит від 15.03.2024 року № 45/02-14
19.04.2024 року відповідач надав відповідь на запит № 1200-0505-8/10376, з якої відповідач заперечує право позивача на включення недоотриманої пенсії спадкодавця до складу спадщини, посилаючись на ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», якою передбачено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Після отриманої відповіді, представник позивача звертався до відповідача з адвокатськими запитами, в якому в тому числі запитував підстав припинення виплати пенсії ОСОБА_2 , а також розмір пенсії спадкодавця за період з моменту припинення пенсії до його смерті.
У відповіді на його запит відповідач повідомив, що виплата пенсії ОСОБА_2 була припинена 01.07.2016 року, однак причина призупинення виплати пенсії відсутні в електронній пенсійній справі.
Надана відповідачем відповідь не дала змоги позивачеві отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, тому він звернувся до суду з означеним позовом, а після витребуваної інформації про нараховану та не виплачену пенсію спадкодавцю, уточнив свої позовні вимоги щодо розміру стягнення.
У відзиві на позов Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області звертає увагу на те, що спеціальним законом, який регулює правовідносини, у цій справі є Закону України «Про Пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.2022 року № 2262-ХІІ. За життя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мав зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , однак у грудні 2014 року перемістився з тимчасово окупованої території та з 15.12.2014 року місце перебування зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , з 01.07.2014 року, за даними електронної справи, перебував на обліку в Головному управлінні ПФУ в Луганській області та отримував пенсію, в разі втрати годувальника, призначену відповідно до Закону України «Про Пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.2022 року № 2262-ХІІ, як внутрішньо-переміщена особа.
З 01.07.2016 року виплата пенсії ОСОБА_2 призупинена, однак причину призупинення виплати пенсії спадкодавцю відповідач зазначити не має можливості, оскільки паперові пенсійні справи залишилися на територіях, які з 24.02.2022 року являються тимчасово окупованими. З 01.07.2016 року ОСОБА_2 не звертався за поновленням виплати пенсії, його пенсійна справа закрита, в зв`язку зі смертю. Крім того, представник відповідача у відзиві наполягає на тому, що позивач не має прав на спадкування недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , оскільки відповідно до ст. 61 Закону України «Про Пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.2022 року № 2262-ХІІ, недоотримана пенсія не входить до складу спадщини. Позивач, як спадкоємець ОСОБА_2 впродовж шести місяців не звернувся до ГУ ПФУ в Луганській області із заявою про виплату недоотриманої пенсії, а спірні правовідносини не допускають правонаступництва (а.с. 30-58).
У відповіді на відзив представник позивача наполягає на задоволення позову його ОСОБА_1 , і звертає увагу на безпідставність посилання відповідача на Постанову Верховного суду від 30.01.2020 року у справі № 200/10269/19-а, оскільки є такою, що вирвана із контексту . Посилання відповідача на те, що спадкодавець за життя не звертався за поновленням виплати йому пенсії з 01.07.2016 року, на думку позивача, не заслуговує на увагу, оскільки позивач не позбавлений права успадкування на виплату призначеної та не отриманої пенсії. Крім того, представник відповідача звертає увагу на момент державної реєстрації смерті спадкодавця (12.09.2023 року) та зауважує на неможливість впродовж шести місяців на звернення до УПФ (а.с. 59-64)
Процесуальні дії у справі.
Постановленою суддею Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області ухвалою від 18 вересня 2025 року відкрите загальне позовне провадження (а.с. 28).
Ухвалою суду від 18 вересня 2025 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 29).
Ухвалою суду від 04 листопада 2025 року витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області інформацію про весь розмір недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , що не була виплачена або не була нарахована за його життя, в період з 01.07.2016 року по 09.11.2021 року (а.с. 73).
Ухвалою суду від 23 березня 2026 року призначено розгляд справи по суті (а.с. 100).
Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав (а.с. 83).
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві просив розглянути справу у свою відсутність. Заперечень на відповідь на відзив у встановлений строк не подав.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1227 ЦК України, на яку заявник посилається у позовній заяві, до складу спадщини входять суми пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що: право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;
А також, що право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 31 жовтня 2022 року у справі № 727/12371/21 припинення пенсійних виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання пенсії. Право на таку пенсію у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці пенсійні виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання пенсії у порядку спадкування за законом.
Так судом встановлено, що ОСОБА_2 , на момент смерті з 01.07.2014 року перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в Луганської області, та отримував пенсію, в разі втрати годувальника, призначену відповідно до Закону України «Про Пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.2022 року № 2262-ХІІ, як внутрішньо-переміщена особа.
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м.Луганську, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане 12 вересня 2023 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 22 (а.с. 13), на підставі рішення Московського районного суду м.Харкова від 01 лютого 2022 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 09 серпня 2023 року (а.с. 17-19).
Позивач є спадкоємцем ОСОБА_2 за право представлення після смерті свого батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 14-16).
Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Короткевич О.Г., позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотримані пенсійні виплати, що належали ОСОБА_2 , оскільки видача свідоцтва про право на спадщину на недоотримані пенсійні виплати, що підлягають виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, є не можливою (а.с. 93).
Відповідно до ст.61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яку представник відповідача вважає спеціальною нормою, що підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
За приписами частини 3 цієї статті зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного осіб, для яких спільно з отримувачем цих сум, які є доходом сім`ї.
У постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 200/10269/19-а сформульовано висновок:
«у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя».
Такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому ч. 1 ст. 52 Закону № 1058-IV та ч. 1 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч. 2 ст. 52 Закону № 1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.
Такий підхід до визначення правової природи спірних правовідносин відповідає і висновкам Верховного Суду, викладеним у поставах від 04.12.2024 року у справі №120/8398/24, від 11.04.2024 року у справі №160/26335/23, від 06.04.2022 року у справі №200/10136/20.
Отже, суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, у разі звернення за ними не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, не включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною частиною першою статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
В той же час, судом встановлено, не спростовано відповідачем, що спадкодавець ОСОБА_2 , не являвся пенсіонером з числа військовослужбовців, а отримував пенсію за втратою годувальника – військовослужбовця, тому в зв`язку з його смертю, не підлягають застосуванню положення ст. 61 Закону України «Про Пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.2022 року № 2262-ХІІ, і посилання представника відповідача в цій частині є хибним, недоотримана пенсія, яка була нарахована ОСОБА_2 , та не була виплачена за його життя, входить до складу спадщини.
В свою чергу, порядок виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера врегульовано статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058- IV), якою передбачено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.
У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Зміст положень частини третьої статті 52 Закону №1058-IV узгоджується зі змістом ст. 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Враховуючи зазначене вище та те, що у цій справі позивач реалізував своє право на неодержану пенсію, звернувшись із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання за ним права власності на недоотриману пенсію ОСОБА_2 .
Суд також встановив, що виплату пенсії ОСОБА_2 призупинено з 01.07.2016 року. Із заявою про поновлення виплати останній не звертався. 
На виконання ухвали суду про витребування доказів відповідачем проведено розрахунок пенсії ОСОБА_2 за період з липня 2016 року по 9 листопада 2021 року, сума до виплати становить 198623,67 грн. (а.с. 80).
При цьому довідку про розмір невиплаченої пенсії ОСОБА_2 Головне управління не надало на запит нотаріуса (а.с. 54), внаслідок чого позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, у встановленому законом порядку.
Отже, у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача, як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна.
Заперечення відповідача не спростовують підстав позову і не приймаються судом до уваги, оскільки право позивача на вищевказану суму недоотриманої пенсії, хоча і не посвідчене свідоцтвом про право на спадщину, яке в контексті положень ст. 66 Закону України «Про нотаріат» дійсно є процесуальним нотаріальним актом, що засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємця та є для спадкоємця основним правовстановлюючим документом, однак не може бути підставою для реалізації такого права саме в судовому порядку. 
Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, зазначеним у п. 5 ч. 2 цієї статті, може бути примусове виконання обов`язку в натурі.
Вирішуючи вимоги про стягнення з відповідача 198623,67 грн., які належали померлому та повинні бути включені до складу спадкового майна, суд приходить до наступного.
Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.
Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень
Як визначено статтею 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Принцип верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, є одним з головних завдань цивільного судочинства.
Положенням ст. 10 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Броньовський проти Польщі» (Заява № 31443/96) зазначив, що принцип верховенства права, на якому будується Конвенція, та принцип законності, про який ідеться в статті 1 Першого протоколу, вимагає від держав не лише поважати і застосовувати, у передбачуваний і узгоджуваний спосіб, запроваджені ними закони, а ще й - що безпосередньо випливає з цього обов`язку - забезпечувати правові та практичні умови для втілення їх в життя.
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 року зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Jatridis v. Greece) [ВП], № 31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II).
З огляду на викладене, суд критично оцінює доводи відповідача з приводу того, що позивачем не надано свідоцтво про право на спадщину, оскільки сам відповідач на запит нотаріуса не надав довідку про розмір недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , помилково вважаючи, що вона не входить до складу спадщини.
Отже за обставин викладених вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 цієї статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом сплачено судовий збір у сумі 1937,92 грн., тому з огляду на задоволення позовних вимог, з відповідача, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь позивача слід стягнути зазначену суму судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд –

у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, про визнання права власності на спадкове майно, - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на недоотриману пенсію у зв`язку із смертю ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , за період з 01.07.2016 по ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом.
Стягнути з Головного управління пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.07.2016 року по 09.11.2021 року у розмірі 198623,67 гривень, в порядку спадкування за законом.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1937 гривень 92 копійки (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім гривень, 92 копійки).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Особи які брати участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повне найменування сторін:
позивач – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, ЄДРПОУ 21782461, місце реєстрації: вул. Шевченка, 9, м. Сіверськодонецьк, Луганська область, 93404.

Суддя       Сорока О.В.