УХВАЛА

18 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 480/10821/24
касаційне провадження № К/990/18275/26 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Гончарової І.А.,
перевіривши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у Сумській області на додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026 у справі № 480/10821/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кролевецький комбікормовий завод» до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,
УСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Кролевецький комбікормовий завод» звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.10.2025 позовні вимоги задоволено. 
Додатковим рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 10.12.2025 заяву позивача про стягнення судових витрат у справі № 480/10821/24 задоволено частково. 
Не погодившись з рішеннями суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Сумській області подало апеляційні скарги.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2026 апеляційну скаргу залишено без задоволення. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.10.2025 по справі № 480/10821/24 залишено без змін.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2026 апеляційну скаргу на додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.12.2025 по справі № 480/10821/24 залишено без задоволення.
У подальшому до апеляційного суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Кролевецький комбікормовий завод» про ухвалення додаткового рішення у справі, у якій заявник просив суд стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській витрати на правову допомогу у сумі 86 490, 00 грн. 
Додатковою постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026 у справі № 480/10821/24 заяву про винесення додаткового рішення задоволено частково. Прийняти додаткову постанову, якою вирішено стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кролевецький комбікормовий завод» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області витрати на правову допомогу у сумі 3 000,00 грн. 
Відповідач із додатковою постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026 у справі № 480/10821/24 не погодився та звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328 - 330 Кодексу адміністративного судочинства України, суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені Кодексом адміністративного судочинства України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно , а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається, в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Суд вважає, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою (наведенням) конкретних висновків суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було неправильно застосовано, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися. Мають бути також зазначені правові висновки Верховного Суду, стосовно конкретних норм права, які за наявності подібних правовідносин не враховані судом апеляційної інстанції.
Скаржник у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судового рішення зазначив пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд наголошує, що касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Натомість відповідач не навів належних обґрунтувань щодо порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та не навів аргументи в обґрунтування своєї позиції.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України скаржник повинен зазначити постанову Верховного Суду та висновок щодо застосування якої норми права в ній викладено, а також обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.
Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу скаржника, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
Скаржником не взято до уваги, що судові рішення суду касаційної інстанції ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, які залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. Посилання на постанови Верховного Суду у скарзі зроблено без аналізу та врахування обставин справ, за яких суд касаційної інстанції зробив відповідні висновки.
Як встановлено зі змісту оскаржуваної додаткової постанови, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції правова допомога позивачу (далі - Клієнт) надавалась Адвокатським об`єднанням «Статус-К «Ковальов і партнери» (далі - Виконавець) на підставі договору про надання правової допомоги від 21 січня 2026 року. 
Згідно пункту 1.1 договору № б/н про надання правової допомоги від 21.01.2026 виконавець здійснює представництво Клієнта та надає інші види правової допомоги з питань визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області №1482018280707 від 18.11.2024 щодо застосування пені за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 6 911 772,13 грн по справі № 480/10821/24 в Другому апеляційному адміністративному суді.
Відповідно до пункту 2.1 договору № б/н про надання правової допомоги від 21 січня 2026 року Виконавець здійснює юридичне обслуговування Клієнта в наступних формах: - аналіз наданих документів; - складення необхідних процесуальних документів та подання їх до суду - представництво в Другому апеляційному адміністративному суді. 2.2. На виконання своїх обов`язків за цим договором Виконавець, має право на свій розсуд та під свою відповідальність залучати третіх осіб, у тому числі на підставі окремих договорів. Згідно пункту 3.1. договору вартість послуг Виконавця за цим договором за надання правової допомоги встановлюється в сумі, що еквівалентна 1000 (одна тисяча) доларів США за курсом продажу обмінних пунктів АТ «Райффайзен банк» на день платежу. Клієнт зобов`язується сплатити вказану суму до 30.01.2026. Пунктом 3.2. договору визначено , що клієнт зобов`язується додатково сплатити Виконавцю гонорар за прийняття судом рішення на користь Клієнта в сумі, що еквівалентна 1000 (одна тисяча) доларів США за курсом продажу обмінних пунктів АТ «Райффайзен банк» на день платежу не пізніше п`яти днів після винесення відповідного рішення Другим апеляційним адміністративним судом.
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано наступні докази, а саме : копія договору № б/н про надання правової допомоги від 21.01.2026; копія рахунку № АО-06 від 21.01.2026 на суму 43 300,00 грн; копія рахунку № АО-07 від 02.02.2026 на суму 43 190 грн.; копія акту № АО-06 від 21.01.2026 наданих послуг по договору про надання правової допомоги на суму 43 300,00 грн; копія акту № АО-07 від 02.02.2026 наданих послуг по договору про надання правової допомоги на суму 43 190,00 грн ; копія платіжної інструкції № 3136 від 03.02.2026 на суму 43 300,00 грн; копія платіжної інструкції № 3135 від 03.02.2026 на суму 43 190,00 грн.
Апеляційний суд у своєму рішенні врахував те, що правова позиція представника позивача у судах першої та апеляційної інстанціях не змінювалась, об`єктивна необхідність для професійного досвідченого адвоката, який надав правову допомогу позивачу в суді першої інстанції, вдруге вивчати додаткові джерела права, судову практику зі спірних питань тощо була відсутня, оскільки такий представник не міг не бути обізнаним із позицією відповідача, законодавством, яким регулюється спір у справі, документами й доводи, якими відповідач обґрунтовував свої вимоги й інші обставини, а отже підготовка цієї справи в суді апеляційної інстанції не вимагала великого обсягу аналітичної й технічної роботи, а тому вирішив, що розмір таких витрат підлягає зменшенню.
Судом апеляційної інстанції також взято до уваги доводи відповідача викладенні у заяві про зменшення заявленої суми судових витрат, при цьому, колегія суддів апеляційного суду звернула увагу й на те, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності розміру задоволених судом судових витрат із заявленими позовними вимогами. Відповідачем не вказано розміру витрат на правничу допомогу, який вона вважає обґрунтованим, а також не наведено конкретних доводів, а не загальних посилань, які б дійсно свідчили про неспівмірність суми витрат на правничу допомогу зі складністю справи, характером та обсягом виконаних адвокатом робіт.
Так, у касаційній скарзі скаржником такі висновки не спростовано. Доводи її зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування окремих норм Кодексу адміністративного судочинства України, висловлення незгоди з наданою апеляційним судом правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження.
Суд касаційної інстанції, в силу положень частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Також Суд звертає увагу скаржника, що касаційна скарга у справі № 480/10821/24 вже подавалась контролюючим органом до суду касаційної інстанції раніше, проте Верховний Суд ухвалою від 02.04.2026 повернув її як таку, що не містила підстав касаційного оскарження судових рішень. При цьому, Верховним Судом роз`яснено скаржнику вимоги щодо форми і змісту касаційної скарги, яким така має відповідати при викладенні підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Звертаючись до суду з касаційною скаргою повторно, відповідач не виправив недоліки касаційної скарги, які вказані Верховним Судом, що свідчить виключно про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та ігнорування скаржником роз`яснень, які йому надавалися Верховним Судом щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень.
Також слід зауважити, що з урахуванням внесених до Кодексу адміністративного судочинства України змін, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга Головного управління ДПС у Сумській області підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області на додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026 у справі № 480/10821/24 повернути особі, яка її подала.
Надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги учасникам справи, а касаційну скаргу з доданими до неї матеріалами - скаржнику.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	І.А. Гончарова