ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 р. 	Справа № 520/33392/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2026, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., м. Харків, повний текст складено 08.04.26 у справі № 520/33392/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 27.11.2025 №39894-46700/К-03/8-2000/25 про відмову ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, з якого обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці такі періоди: стаж роботи на посаді судді 38 років 4 місяці 6 днів; період проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР на території України - 07 місяців 22 дні; період строкової військової служби у Збройних Силах СРСР на території Демократичної" Республіки Афганістан - 03 роки 11 місяців 18 днів;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 31.10.2025 перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру 94 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з виплатою недоотриманих сум щомісячного грошового утримання. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 у справі № 520/33392/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області, оформлене листом від 27.11.2025 №39894-46700/К-03/8-2000/25 про відмову ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, з якого обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці такі періоди: стаж роботи на посаді судді 38 років 4 місяці 6 днів; період проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР на території України - 07 місяців 22 дні; період строкової військової служби у Збройних Силах СРСР на території Демократичної" Республіки Афганістан - 03 роки 11 місяців 18 днів.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 31.10.2025 перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру 94 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з виплатою недоотриманих сум щомісячного грошового утримання. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.11.2025 № 963240851737 ОСОБА_1 з 31.10.2025 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». 26.11.2025 № 46700/К-2000-25 позивач особисто звернувся до Головного управління з заявою в довільній формі щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Листом від 27.11.2025 вих. № 39894-46700/К-03/8-2000/25 Головне управління відповідно до Закону України «Про звернення громадян» надало відповідь на питання, поставлені у зверненні. Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України не у спосіб, передбачений законодавством. Вказує, що за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження органів Пенсійного фонду щодо призначення та виплати пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу. Також Постановою ВАС України від 21 жовтня 2010 року № П-278/10 встановлено, що з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя. Таким чином будь-яка вимога до Головного управління про зобов`язання зарахувати стаж чи призначити та виплатити пенсію є необгрунтованою, в якій слід відмовити.
За результатами апеляційного розгляду просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні та отримував з 09.11.2016 пенсію за віком (учасник бойових дій) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням відповідача від №963240851737 від 11.11.2025 року позивачу з 31.10.2025 призначено пенсію (вид утримання 155 Довічне грошове утримання) у розмірі 214666,75 грн у розмірі 86% від грошового забезпечення судді, підвищення учасникам бойових дій (1 категорія) (25% від 2361 грн) – 590,25 грн. Загальний розмір пенсії позивача склав 215847,25 грн.
Відповідно до вказаного рішення №963240851737 від 11.11.2025 року позивачу було зараховано до страхового стажу 49 років 11 місяців 09 днів (в тому числі спеціальний стаж, що дає право на щомісячне грошове утримання суддям складає 38 років 03 місяців 09 днів).
Не погодившись з зазначеним, 26.11.2025 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій, зокрема, просив зарахувати до спеціального стажу роботи на посаді судді період проходження військової служби з 14.05.1979 року по 03.05.1981 року, при цьому період участі в бойових діях з 15.02.1980 року по 15.03.1981 року зарахувати до спеціального стажу роботи на посаді судді у 3-кратному розмірі. 
До вказаної заяви позивачем було надано Наказ № 2.2-05/559 від 30.10.2025 року Другого апеляційного адміністративного суду, яким зазначено про відрахування ОСОБА_1 зі штату Другого апеляційного адміністративного суду 30 жовтня 2025 року у зв`язку із поданням заяви про відставку на підставі рішення Вищої ради правосудця від 28 жовтня 2025 року за №2218/0/15-25 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Другого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» та відповідно до статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідач листом від 27.11.2025 №39894-46700/К-03/8-2000/25 повідомив, зокрема, що загальний страховий стаж складає - 49 років 11 місяців 09 днів (в тому числі спеціальний стаж, що дає право на щомісячне грошове утримання суддям складає 38 років 03 місяців 09 днів. Законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання періоду проходження військової служби з 14.05.1979 року по 14.02.1980 року та з 16.03.1981 року по 03.05.1981 року та період участі у бойових діях в кратному розмірі. Пенсію обчислено та перераховано з додержанням вимог чинного законодавства.
Позивач, убачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем прав та інтересів позивача у публічно-правових відносинах.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого. 
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Відповідно до ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосудця. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Спеціальним законом, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд є Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 р. № 1402-VIII (далі - Закон № 1402- VIII).
Відповідно до ст. 4 Закону № 1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Так, частиною першою статті 116 Закону №1402-VIII визначено, що суддя, який має стаж роботі на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону - має право подати заяву про відставку.
Стаття 137 Закону №1402-VIII передбачає, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних суді з України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Як вже було встановлено судом вище, станом на 31 жовтня 2025 року загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку, становить 42 роки 11 місяців 16 днів, що підтверджується копією трудової книжки позивача НОМЕР_1 , копія якої міститься в матеріалах справи та не заперечується відповідачем по справі. 
З 14.05.1979 по 03.05.1981 позивач проходив дійсну військову службу у збройних силах СРСР, про що свідчать записи у військовому квитку позивача серії НОМЕР_2 , копія якого також міститься в матеріалах справи, трудовій книжці та послужному списку позивача. 
Крім того, у військовому квитку серії НОМЕР_2 , зазначено, що ОСОБА_1 з 06.01.1980 по 02.05.1981 приймав участь в бойових операціях на території Демократичної Республіці Афганістан.
Статтею 57 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.
Відповідно до статті 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Для призначення пенсій за вислугу років відповідно до зазначеного Закону особам із числа військовослужбовців рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» і «з» статті 1-2 цього Закону, до вислуги років зараховуються: дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються, в тому числі, учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу PCP (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників) працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 63 від 08.02.1994 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та затвердженого нею Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, бойові дії в Афганістані, під час яких йому надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького 1 складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього СРСР, проходили службу в період із квітня 1979 року по грудень 1989 року.
Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» № 393 від 17 липня 1992 року встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до вислуги років зараховується, в тому числі, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах держаної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органу внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється в порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, установлені раніше законодавством України і законодавством колишнього СРСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.
Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» № 393 від 17.07.1992 передбачено, що до вислуга років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці 1 пункту 1 цієї Постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці, в тому числі, участь у бойових діях у воєнний час.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу PCP» від 12.09.1991 №1545-ХІІ, до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу PCP з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, якщо вони не суперечать Конституції і Законам України.
Згідно з пп. а п. 1 Постанови ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР «Про пільги військовослужбовцям, що знаходяться у складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім сім`ям» від 17.01.1983 № 59-27 передбачено зарахування до вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за три місяці час служби на території Демократичної Республіки Афганістан військовослужбовцям, які прослужили встановлений строк служби в цій країні.
З огляду на це суд зауважує, що до страхового стажу позивача повинно бути враховано період з 14.05.1979 по 05.01.1980 та 03.05.1981 (07 місяців 22 дні) - строкова військова служба у Збройних Силах СРСР, а також період з 06.01.1980 по 02.05.1981 (01 рік 3 місяці 26 днів, що з розрахунку 1 місяць служби дорівнює 3 місяцям служби в діючій армії, разом становить 3 роки 11 місяців 18 днів) - період проходження військової служби на території Демократичної Республіки Афганістан.
Зазначена позиція суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 07 червня 2018 у справі № 800/517/17.
Отже, до стажу ОСОБА_1 , який дає йому право на звільнення у відставку, підлягає зарахуванню період проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР на території України - 07 місяців 22 дні та період строкової військової служби у Збройних Силах СРСР на території Демократичної Республіки Афганістан - 03 роки 11 місяців 18 днів.
Суд наголошує, що до стажу позивача посаді судді, підлягають зарахуванню: стаж роботи на посаді судді - 38 років 4 місяці 6 днів; період проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР на території України - 07 місяців 22 дні; період строкової військової служби у Збройних Силах СРСР на території Демократичної Республіки Афганістан - 03 роки 11 місяців 18 днів. 
Загальний стаж роботи позивача - судді Калиновського В.А., який дає йому право для розрахунку пенсії, становить 42 роки 11 місяців 16 днів.
Так, частиною 3 статті 142 Закону №1402-УІ передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судці.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стаж позивача, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 42 роки 11 місяців 16 днів, а його розмір має складати 94%. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області, оформленого листом від 27.11.2025 №39894-46700/К-03/8-2000/25 про відмову ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, з якого обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, такі періоди: стаж роботи на посаді судді 38 років 4 місяці 6 днів; період проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР на території України - 07 місяців 22 дні; період строкової військової служби у Збройних Силах СРСР на території Демократичної" Республіки Афганістан - 03 роки 11 місяців 18 днів та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 31.10.2025 перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру 94 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з виплатою недоотриманих сум щомісячного грошового утримання. 
Крім того, суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України не у спосіб, передбачений законодавством, у зв`язку з чим відповідь на питання поставлені у зверненні від 27.11.2025 року № 39894-46700/К-03/8-2000/25, було надано відповідно до Закону України «Про звернення громадян», з огляду на таке.
Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Тобто у розрізі даної справи та за умови підтвердження необхідних відомостей належними документами, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 06 березня 2019 року у справі № 242/3016/17.
Колегія суддів зазначає, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.
В Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, зазначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Водночас колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Доводи апеляційної скарги з зазначених підстав не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду відповідача з правовою оцінкою обставин справи, установлених у процесі її розгляду.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 у справі № 520/33392/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	В.Б. Русанова   А.О. Бегунц