СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8809/25

пр. № 2/759/820/26
07 травня 2026 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: Петренко Н.О. 
за участю секретаря судових засідань Чумак В.А.
представника позивача     ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,
ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог.
Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона вже є власником іншої 1/2 частини цього будинку. Після смерті матері вона фактично вступила у володіння майном, тоді як її брат, ОСОБА_3 (померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ), за життя нібито не виявив бажання прийняти спадщину за законом на спірну частку, що, на думку Позивача, дає їй право на спадкування всієї частки матері.
ІІ. Процесуальні рішення у справі.
Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 05 травня 2025 року відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07 липня 2025 року витребувано від Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2025 року закрито підготовче провадження.
ІІІ. Позиції учасників судового провадження.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, а саме визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом.
Пояснив, що позивачка має намір успадкувати спірне майно після смерті своєї матері. Інші спадкоємці, які б мали право на спадкування, відсутні.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права,які підлягають застосуванню та мотиви суду,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . 
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є власницею 1/2 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 ., що підтверджується рішенням Святошинського районного суду м. Києва № 2-4160-1/10 від 20.07.2011. 
Згідно ст.ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Стаття 392 ЦПК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно ч.1,3 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.
Згідно з ч. 8 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину на майно, що підлягає реєстрації, може бути видане уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування спадкоємцям першої та другої черги за законом (як у випадку спадкування ними за законом, так і у випадку спадкування ними за заповітом) і за правом представлення на підставі правовстановлюючих документів.
Відповідно до п. 4.16 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Згідно роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Статтею 328 ч. 2 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входило, зокрема, спірне нерухоме майно
Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 були її діти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Як встановлено судом, позивачка реалізувала своє право на спадкування за законом, оскільки рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.07.2011 року за нею визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, позивачка використала своє право на спадкування у межах належної їй частки.
Іншим спадкоємцем був ОСОБА_3 , який за життя вживав заходів щодо оформлення спадкових прав, однак право власності на відповідну частку спадкового майна не набув, що підтверджується матеріалами справи, у тому числі постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та судовими рішеннями.
Водночас факт того, що ОСОБА_3 не оформив спадщину за життя, не свідчить про припинення спадкових прав інших спадкоємців, зокрема його правонаступників - дітей, які є спадкоємцями за законом після його смерті.
Суд зазначає, що наявність інших потенційних спадкоємців, які не позбавлені права на прийняття спадщини, виключає можливість визнання за позивачкою права власності на всю спадкову масу лише з підстав невчинення відповідних дій іншими особами.
Крім того, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 відкрито спадкову справу, а його спадкоємцями є діти, які прийняли спадщину.
З матеріалів спадкової справи вбачається, що до складу спадкового майна ОСОБА_3 входить, зокрема, нерухоме майно, земельна ділянка та інше майно.
Факт відкриття спадкової справи та прийняття спадщини його спадкоємцями свідчить про наявність правонаступників, до яких переходять усі майнові права та обов`язки спадкодавця.
При цьому суд зазначає, що до складу спадщини після ОСОБА_3 можуть входити не лише оформлені майнові права, а й права вимоги, у тому числі пов`язані з можливістю набуття спадкових прав після смерті ОСОБА_2 .
Отже, питання щодо належності спірної частки спадкового майна безпосередньо пов`язане з правами спадкоємців ОСОБА_3 , які не є учасниками даної справи.
За таких обставин задоволення позову може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб, які не залучені до участі у справі.
Таким чином, на момент розгляду справи існує коло осіб, права яких підлягають захисту, що виключає можливість вирішення спору виключно в межах заявлених позовних вимог.
Крім того, позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що спадкоємці після смерті ОСОБА_3 вичерпали всі передбачені законом способи прийняття спадщини або втратили право на неї
Суд також звертає увагу, що позивачкою не обґрунтовано, з яких причин при зверненні до суду у 2011 році не було заявлено вимог про визнання права власності на всю спадкову масу, а лише на її частину, а також не оскаржено відповідне судове рішення в частині визначення обсягу спадкових прав.
Отже, позивачка звернулася до суду з вимогами про визнання за нею права власності на іншу частину спадкового майна, яку за життя не оформив інший спадкоємець ОСОБА_3 .
Водночас сам по собі факт неоформлення спадщини іншим спадкоємцем не є підставою для переходу його спадкової частки до позивачки
Суд зазначає, що позивачка вже реалізувала своє право на спадкування за законом у межах належної їй частки, отримавши у власність 1/2 частину спірного майна.
Інша частка спадщини не може бути визнана за позивачкою лише з підстав її неприйняття або неоформлення іншим спадкоємцем, оскільки такі правовідносини підлягають врегулюванню з урахуванням прав усіх спадкоємців, у тому числі правонаступників померлого спадкоємця
Таким чином, заявлені позовні вимоги фактично спрямовані на набуття позивачкою спадкового майна понад межі її спадкової частки, що не відповідає вимогам закону.
Крім того, суд дійшов висновку, що позивачкою обрано неналежний спосіб захисту свого права.
Відповідно до положень статті 16 ЦК України, особа має право на захист свого цивільного права у спосіб, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, що настали
Звертаючись із позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом, позивачка фактично просить суд замінити встановлений законом порядок оформлення спадкових прав та вирішити питання розподілу спадкового майна без з`ясування прав та обов`язків інших спадкоємців.
Разом з тим, спірні правовідносини пов`язані не з визнанням права позивачки на спадщину, а з визначенням кола спадкоємців та обсягу їх спадкових прав, що виключає можливість вирішення спору шляхом визнання права власності за однією особою.
Суд зазначає, що у випадку наявності інших спадкоємців або їх правонаступників, належним способом захисту є вирішення питання щодо прийняття спадщини такими особами, поновлення строків на її прийняття, визнання спадщини відумерлою або вирішення спору між спадкоємцями, але не визнання права власності за одним із них на все спадкове майно.
Отже, обраний позивачкою спосіб захисту не відповідає характеру спірних правовідносин та не забезпечує ефективного захисту її прав.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
ІV. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.
Керуючись ст.ст. 392, 1216,1217, 1218, 1220, 1235, 1241, 1269, 1296, 1298 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 247, 259, 263, 264-265, 273, 280,354 ЦПК України,, суд,
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя   Н.О. Петренко