Справа № 450/2418/23  Провадження № 2/450/191/26 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2026 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого - судді Данилів Є.О.
за участі секретаря судового засідання – Хохолик О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_2 , ПрАТ «СК «Євроінс Україна»
про (предмет позову з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог):
стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ламан Транс-Експрес» (ЄДРПОУ 35775931) на користь позивача ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , моральну шкоду заподіяну кримінальним правопорушенням, в сумі 723 600 (сімсот двадцять три тисячі шістсот) гривень 00 коп.,
стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ламан Транс-Експрес» (ЄДРПОУ 35775931) на користь позивача ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 судові витрати,
В С Т А Н О В И В :
до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_2 , ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 06 квітня 2022 року близько 18:40 години ОСОБА_2 керуючи вантажним автопотягом у складі вантажного сідлового тягача марки «Freightliner» реєстраційний номер НОМЕР_2 з напівпричепом контейнеровозом марки «Hyundai» моделі «CGN» реєстраційний номер НОМЕР_3 , та рухаючись ним по автодорозі М-06 зі сполученням «Київ-Чоп» 530 км + 650 м, виконуючи маневр лівого повороту в напрямку м. Львова на перехресті з автодорогою М-06-07 «Східний під`їзд до м. Львова», всупереч ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», згідно якої учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, порушив вимоги чинних розділів «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі по тексту - Правила), а саме: не виконав вимоги дорожнього знаку пріоритету 2.1 «Дати дорогу» Розділу 33 «Дорожні знаки», грубо порушив вимоги пункту 1.5 Правил, яким визначено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, підпункту «б» пункту 2.3 Правил, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, пункту 1.10 Правил в частині визначення терміну «дати дорогу» яким передбачена вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість, пункту 10.1 Правил у якому визначено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, п. 16.11 Правил, який передбачає, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, здійснив виїзд з другорядної дороги на головну, не надавши перевагу в русі автомобілю марки «Renault» моделі «Scenic» реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній автодорозі М-06-07 «Східний під`їзд до м. Львова» в напрямку с. Гамаліївка Львівського району Львівської області, що призвело до зіткнення вище вказаних транспортних засобів. 
Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля марки марки «Renault» моделі «Scenic» реєстраційний номер НОМЕР_4 ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у виді: багатоуламкового закритого перелому правої п`яткової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, перелому поперечних відростків 5-го поперекового хребця. У зв`язку із захворюванням, отриманим внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 було встановлено інвалідність 2-ї групи, підтвердженням чого є довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №607902 від 08.09.2022 року.
Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2023 року ОСОБА_2 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 51000 гривень штрафу з позбавленням права керувати всіма видами транспорту на 1 (один) рік.
Разом із тим, 21.11.2023 позивачем отримано від ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» висновок експерта №93/23 за результатами психологічної експертизи ОСОБА_1 від 17.11.2023. У відповідності до вказаного висновку експерта слідує: 1,2. Ситуація отримання тілесних ушкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди (06.04.2022) являлась для ОСОБА_1 тривало та істотно психотравмувальною: обумовила несприятливі зміни фізичної, психоемоційної та соціальної сфер особистості, істотно погіршувала якість життя та досі порушує його соціальне функціонування, спричинивши значні та тривалі негативні життєві зміни та психологічні переживання (моральні страждання). 3. Орієнтовний еквівалент компенсації моральних страждань, заподіяних ОСОБА_1 наслідками ДТП, становить 108 мінімальних заробітних плат. 
Вказує, що після дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями, ОСОБА_1 тривалий час був прикованим до ліжка та йому не можна було навіть сідати. Також він був змушений терпіти сильні болі, та для їх зменшення вживати медичні препарати. Часто він і тепер змушений терпіти сильні болі, які зменшуються лише після вживання медичних препаратів. Крім того, ОСОБА_1 ще по теперішній час змушений періодично проходити реабілітаційні заходи та масажі, які також є доволі дороговартісними. А зважаючи на те, що після дорожньо-транспортної пригоди ні водій, ні представник його роботодавця навіть не зателефонували та не поцікавилися станом здоров`я, то всі витрати на лікування стали його особистою проблемою та проблемою родини. З даного приводу слід також зазначити, що жодного страхового відшкодування на момент подачі позову ОСОБА_1 ще не отримав. Будучи прикутим до ліжка працювати він не міг, а відтак на своє лікування та утримання родини він заробити не міг. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди стан здоров`я ОСОБА_1 не відновився до попереднього стану та йому було встановлено 2-гу групу інвалідності. Згідно висновку про умови та характер праці медико-соціальної експертної комісії, ОСОБА_1 вже не може працювати в повній мірі, та може бути використана залишкова працездатність. Така перспектива звичайно лякає та пригнічує його, оскільки він не може бути повністю працездатним та належним чином забезпечувати свою родину. Слід звернути увагу й на те, що стан здоров`я ОСОБА_1 є також тяжким випробуванням для всієї родини. У них із дружиною є двоє малолітніх дітей, які потребують постійного догляду. Однак дружина замість того, щоб доглядати за дітьми чи ходити на роботу, тривалий час була змушена майже постійно перебувати біля ОСОБА_1 , та здійснювати за ним догляд. Адже будучи лежачим, він був тривалий час позбавлений змоги хоч елементарно забезпечити себе у побутових потребах, зокрема в частині прибирання, приготування їжі, догляду за дітьми, та навіть самостійного ходіння до вбиральні.
Слід також зазначити і про те, що ОСОБА_1 вже тривалий час змушений нести значні витрати на проведення лікування та реабілітації, що також сильно пригнічує його, адже відповідачем не було надано жодної матеріальної допомоги на лікування. Жодної шкоди відшкодовано не було. Всі витрати він змушений нести самостійно. А з врахуванням того, що через отримані травми він позбавлений змоги повноцінно працювати, то такі витрати для його родини є суттєвими та вони змушені обмежувати себе в багатьох покупках. На проведене лікування частину коштів він змушений був брати в борг у знайомих та родичів. Звичайно, вказані кошти необхідно буде повернути, а з врахуванням того, що у зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_1 не має змоги влаштуватися зараз на високооплачуєму роботу, постійно перебуває в пригніченому стані та розпачі. Дана обставина викликає у нього постійний психологічний дискомфорт та страх того, яким чином далі складеться його подальше життя. Розмір такої компенсації з урахуванням характеру заподіяної моральної шкоди, ступеня вини відповідача, вважає, може становити 723 600 грн.
05.07.2023 р. до суду від представника відповідача – директора Грачової А.В. надійшов відзив, в якому просив відмовити в стягненні моральної шкоди. Проте Позивачем фактично не надано жодного доказу, який підтверджував би факт спричиненої йому моральної шкоди та відповідний розмір грошової компенсації. Позивачем вказується, що ним не можуть бути подані на даний час як докази медичні документи, які підтверджують проходження лікування та реабілітації. Зазначається, що вони можуть бути подані лише після завершення лікування та реабілітації, або якогось з їхніх етапів, проте не зазначається жодним чином докази, які підтверджували б що Позивачем здійснено всіх залежних від нього дій, спрямованих на отримання даних медичних документів. Не подано жодного відповідного запиту, заяви до відповідних медичних закладів де позивач проходить реабілітацію. Відсутні взагалі будь-які документи, які підтверджували прийняття Позивача до відповідних медичних установ на проходження лікування та реабілітації і на теперішній час. Відсутні документи, що підтверджують лікування та реабілітацію у зв`язку із сильними душевними і психологічними стражданнями, причиненими у результаті тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок ДТП. Тобто, фактично Позивачем не надано жодних доказів, які б вказували на наявність спричиненої йому моральної шкоди, існування причинно-наслідкового зв`язку між отриманими Позивачем тілесними ушкодженнями внаслідок ДТП та настанням відповідної моральної шкоди. Не надано жодних доказів Позивачем також із приводу здійснення ним всіх залежних від нього дій, спрямованих на отримання вказаних доказів. 
Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, у своїй письмовій заяві представник позивача просив проводити розгляд справи за відсутності позивача та представника.
Представник відповідача та третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового розгляду повідомлялися належно.
Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розглянути справу за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами.
Суд, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.
Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст. 4).
Судом встановлено, що 06 квітня 2022 року близько 18:40 години ОСОБА_2 керуючи вантажним автопотягом у складі вантажного сідлового тягача марки «Freightliner» реєстраційний номер НОМЕР_2 з напівпричепом контейнеровозом марки «Hyundai» моделі «CGN» реєстраційний номер НОМЕР_3 , та рухаючись ним по автодорозі М-06 зі сполученням «Київ-Чоп» 530 км + 650 м, виконуючи маневр лівого повороту в напрямку м. Львова на перехресті з автодорогою М-06-07 «Східний під`їзд до м. Львова», всупереч ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», згідно якої учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, порушив вимоги чинних розділів «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі по тексту - Правила), а саме: не виконав вимоги дорожнього знаку пріоритету 2.1 «Дати дорогу» Розділу 33 «Дорожні знаки», грубо порушив вимоги пункту 1.5 Правил, яким визначено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, підпункту «б» пункту 2.3 Правил, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, пункту 1.10 Правил в частині визначення терміну «дати дорогу» яким передбачена вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість, пункту 10.1 Правил у якому визначено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, п. 16.11 Правил, який передбачає, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, здійснив виїзд з другорядної дороги на головну, не надавши перевагу в русі автомобілю марки «Renault» моделі «Scenic» реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній автодорозі М-06-07 «Східний під`їзд до м. Львова» в напрямку с. Гамаліївка Львівського району Львівської області, що призвело до зіткнення вище вказаних транспортних засобів. 
Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля марки марки «Renault» моделі «Scenic» реєстраційний номер НОМЕР_4 ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у виді: багатоуламкового закритого перелому правої п`яткової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, перелому поперечних відростків 5-го поперекового хребця.
У зв`язку із захворюванням, отриманим внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 було встановлено інвалідність 2-ї групи, підтвердженням чого є довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12ААВ №607902 від 08.09.2022 року.
Сторонами не спростовано та наказами №35-к від 09.04.2020 та №31-к від 10.06.2022 Товариства з обмеженою відповідальністю «Ламан Транс-Експрес», підтверджено, що ОСОБА_2 працював у вказаному підприємстві на посаді водія автотранспортних засобів з 10 квітня 2020 року до 10 червня 2022 року.
Відповідно до міжнародної-товарно-транспортної накладної №424681 від 29.03.2022 року, в момент дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_2 виконував свої трудові (службові) обов`язки, покладені на нього ТОВ «Ламан Транс-Експрес», а саме доставляв вантаж в м. Львів.
Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2023 року ОСОБА_2 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 51000 гривень штрафу з позбавленням права керувати всіма видами транспорту на 1 (один) рік.
Відповідно до вимог ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно із реєстраційними документами сідловий тягач марки «Freightliner» реєстраційний номер НОМЕР_2 , та напівпричеп контейнеровоз марки «Hyundai» моделі «CGN» реєстраційний номер НОМЕР_3 , належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Ламан Транс-Експрес».
У судовому засіданні судом було оглянуто долучені до матеріалів справи докази, а саме:
копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії ААГ №380444 від 27.09.2023; копію індивідуальної програми реабілітації інваліда №775 від 27.09.2023, копію індивідуальної програми реабілітації інваліда №828 від 08.09.2022.
15.09.2023 року позивач пройшов повторний огляд медико-соціальною експертною комісією та йому було встановлено 3-тю групу інвалідності, що підтверджується відповідною довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААГ №380444 від 27.09.23 та індивідуальною програмою реабілітації інваліда №775 від 27.09.2023 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно із ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. 
Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Так, дійсно, у тих випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця, про що Верховний Суд сформував свою правову позицію у рішенні від 16.05.2018 р. по справі № 524/1629/16-ц.
Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).
Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.
Відповідач та третя особа не оспорювали обставин перебування водія ОСОБА_2 у трудових відносинах з ТОВ «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС», як і не оспорювали наявність протиправної поведінки працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду.
У пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що на особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК України).
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Суд враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 Постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за N 4 від 31.03.1995 р., згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин.
Позивачем зазначено, що діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась у тому, що після дорожньо-транспортної пригоди ні водій, ні представник його роботодавця навіть не зателефонували та не поцікавилися станом здоров`я, всі витрати на лікування стали його особистою проблемою та проблемою родини.Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди стан здоров`я ОСОБА_1 не відновився до попереднього стану та йому було встановлено 2-гу групу інвалідності, а пізніше 3-тю групу інвалідності. Згідно висновку про умови та характер праці медико-соціальної експертної комісії, ОСОБА_1 вже не може працювати в повній мірі, та може бути використана залишкова працездатність. Позивач вже тривалий час змушений нести значні витрати на проведення лікування та реабілітації, що також сильно пригнічує його, адже відповідачем не було надано жодної матеріальної допомоги на лікування.
Внаслідок ДТП, що сталося з вини відповідача, позивач, був позбавлений можливості вільно користуватися своїм транспортним засобом, тому він вимушений був змінити усталений спосіб і ритм життя, збудливістю, а внаслідок такого стану страждає родина, зокрема його дружина, та діти, близькі, батько позивача котрий являється інвалідом, та до дорожньо-транспортної пригоди він допомагав матері здійснювати догляд за батьком, зокрема у різних побутових потребах. Моральну шкоду він оцінює у розмірі 723 600 грн.
Визначаючи розмір моральної шкоди суд бере до уваги той факт, що звичний уклад життя позивача порушений і він позбавлений можливості користуватися автомобілем. Його соціальна активність та соціальні зв`язки значно погіршилися, що внесло вимушені зміни в усталений для нього спосіб життя та потребує часу, зусиль та постійних витрат для забезпечення звичних і необхідних умов свого життя, життя дітей та своєї сім`ї в цілому. До теперішнього часу він змушений переживати щоденні негативні думки та спогади про наслідки даної події, переживання психологічного дискомфорту, знижений та нестійкий настрій, емоційну напругу, почуття образи, обурення.
Разом з тим, суд вважає надмірним розмір відшкодування, про яке просить позивач.
Тому, визначаючи розмір відшкодування суд, враховуючи доведений ступінь душевних страждань позивача, вважає за доцільне задовольнити позовну вимогу частково, у розмірі 500 000 грн. На переконання суду, визначений розмір відповідає встановленим обставинам справи, а також критеріям розумності та справедливості.
Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно з положеннями ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати пов`язані із проведенням експертизи.
Так, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме: витрати на проведення експертизи у розмірі 16000,00 грн., що підтверджується квитанцією № 7213-2348-8894-6476 від 05.11.2023 року, рахунок за послуги № 01/122/23-02112023 від 02.11.2023 року, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Представником позивача разом з позовною заявою подано заяву про розподіл судовий витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000, 00 грн.
Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно з частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин першої-третьої, восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача ; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Представником позивача на підтвердження понесених стороною позивача витрат на правничу допомогу надано : договір про надання правової допомоги від 18.05.2023 року; ордер серії ВС № 1205652 від 18.05.2023 року; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Відповідно до п. 1.1. Договору, адвокат приймає зобов`язання надати правову допомогу у органах Національної поліції України, Прокуратури України, судах України усіх рівнів та інстанцій, підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності під час судового розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Ламан Транс-Експрес», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги ПрАТ «Євроінс Україна» про відшкодування моральної шкоди, а Клієнт зобов`язується прийняти та оплатити надану правову допомогу на умовах та в строки, що передбачені цим Договором Представництво інтересів Клієнта, у відповідності до Додатку 1 від 18.05.2023 року до Договору - акт погодження вартості послуг згідно договору, включає в себе: представництво інтересів Клієнта під час судового розгляду у цивільному процесі; участь Адвоката у судових засіданнях; вивчення матеріалів судових справ; підготовка та подача позовних заяв, заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань, клопотань, скарг, звернень, заперечень у цивільному процесі; надання консультацій з питань цивільного права та процесу; участь у судових засіданнях з розгляду скарг, заяв, звернень, заперечень; отримання інформації, документів, речей, предметів на підставі, у спосіб та в порядку визначеному процесуальним законодавством; інші права передбаченні Цивільним кодексом України та Цивільним процесуальним кодексом України.
Також п. 4.1. Договору передбачено, що сума гонорару встановлюється у Додатку 1 до цього Договору. Вказаним додатком встановлено, що гонорар становить 20000 (двадцять тисяч) гривень.
Судом встановлено, що позовну заяву від імені ОСОБА_1 подано її представником Федулов О.В.
Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі East/West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).
В постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 201/3040/20 зазначено, що частина друга статті 134 ЦПК України вказує лише на право, а не на обов`язок суду відмовити у відшкодуванні судових витрат у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат.
Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заяву представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_4 слід задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 10000, 00 грн.
Також з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати, які складають із судового збору у розмірі 1073,60 грн., оскільки згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:
позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС» (код ЄДРПОУ 35775931) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000 (п`ятсот тисяч) грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС» (код ЄДРПОУ 35775931) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС» (код ЄДРПОУ 35775931) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані із проведенням експертизи в сумі 16000 (шістнадцять тисяч) гривень 00 коп.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС» (код ЄДРПОУ 35775931) в дохід держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення суду складено 09.03.2026 року.
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС», ЄДРПОУ 35775931, вул. Отамана Головатого, буд. 145, м. Біляївка, Одеська обл.;
третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .
третя особа: ПРАТ «СК «Євроінс Україна», ЄДРПОУ 22868348, 03150, м. Київ,
вул. Велика Васильківська,102.

Суддя	Є.  О.  Данилів