Справа № 560/21743/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

01 червня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом Комунального підприємства "Хмельницька міська лікарня" Хмельницької міської ради , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Національна служба здоров`я України, до Управління Західного офісу Держаудитслужби України в Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Хмельницька міська лікарня» Хмельницької міської ради (далі – позивач, КП «Хмельницька міська лікарня») звернулося до суду з позовом до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області (далі – відповідач), у якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу щодо усунення виявлених порушень законодавства Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області №132204-14/2490-2025 від 19.11.2025.
Ухвалою суду від 22.12.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, залучено Національну службу здоров`я України (далі - НСЗУ) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.
Згідно із заявами по суті справи, позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з огляду на таке. 
Зазначає, що відповідач провів ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності КП «Хмельницька міська лікарня» за період з 01.01.2021 до 30.06.2025, за результатами якої склав акт ревізії №132204-08/22 від 24.10.2025.
Стверджує, що на підставі цього акта відповідач прийняв вимогу №132204-14/2490-2025 від 19.11.2025 «Про вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства».
Вказує, що оскаржуваною вимогою його фактично зобов`язано повернути або забезпечити коригування коштів, отриманих від НСЗУ, а саме: 6 050 792,25 грн за договором НСЗУ №1738-E123-P000 від 03.02.2023 щодо пакета «Реабілітаційна допомога дорослим і дітям у стаціонарних умовах»; 2 575 160,00 грн за договором НСЗУ №0856-E122-P000 від 06.02.2022 щодо пакетів 26 і 27 з медичної реабілітації; 589 080,31 грн за договором НСЗУ №0918-E125-P000 від 06.02.2025 щодо пакета «Хірургічні операції дорослим та дітям у стаціонарних умовах» у частині операцій з ендопротезування.
Позивач вважає вимогу протиправною з огляду на таке.
По-перше, медичні послуги, за які НСЗУ здійснила оплату, фактично надані пацієнтам. Це, на думку позивача, підтверджується медичною документацією, виписками з медичних карт, даними ЕСОЗ, звітами про обсяг наданих медичних послуг і платіжними документами НСЗУ.
По-друге, НСЗУ приймала звіти позивача та здійснювала оплату за договорами про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. Позивач зазначає, що НСЗУ не приймала щодо нього рішення або вимоги в межах договірних механізмів про повернення саме спірних сум, розірвання відповідних договорів, відмову в оплаті або застосування заходів договірної відповідальності за спірними епізодами.
По-третє, позивач вважає, що відповідач фактично вийшов за межі перевірки фінансово-господарських наслідків договірних відносин між НСЗУ та надавачем медичних послуг, оскільки самостійно оцінив відповідність медичних послуг умовам їх закупівлі, кадровому забезпеченню, обладнанню та медичній документації.
По-четверте, позивач зазначає, що відповідач не довів наявності шкоди бюджету, НСЗУ або пацієнтам, не встановив факту ненадання медичних послуг, не довів нецільового використання коштів та не обґрунтував причинно-наслідкового зв`язку між встановленими зауваженнями і сумами, які запропоновано повернути.
Щодо договору НСЗУ №0856-E122-P000 за 2022 рік позивач додатково посилається на особливості правового регулювання в умовах воєнного стану та на фактичне надання реабілітаційної допомоги, підтверджене медичною документацією пацієнтів.
Щодо договору НСЗУ №1738-E123-P000 за 2023 рік позивач зазначає, що реабілітаційні послуги фактично надавалися, а зауваження відповідача щодо обладнання пов`язані переважно з питаннями бухгалтерського обліку та часу документального оформлення окремих позицій, а не з фактичною відсутністю обладнання.
Щодо договору НСЗУ №0918-E125-P000 за 2025 рік позивач зазначає, що пацієнти не оплачували медичну послугу як таку, а самостійно обирали та оплачували медичний виріб — ендопротез, відмовившись очікувати виріб за державною програмою. На думку позивача, така обставина не доводить безпідставного отримання оплати за хірургічну операцію за програмою медичних гарантій.
Згідно із заявами по суті справи, відповідач проти позову заперечує та просить у його задоволенні відмовити повністю з таких підстав.
Зазначає, що КП «Хмельницька міська лікарня» є підконтрольною установою у розумінні Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», а тому орган державного фінансового контролю мав повноваження провести ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності підприємства.
Вказує, що предметом ревізії було не оцінювання якості медичної допомоги, а перевірка фінансово-господарської діяльності, повноти та правомірності отримання коштів від НСЗУ, правильності визначення й обліку доходів, достовірності розрахунків з НСЗУ, законності витрат і дотримання умов договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій.
Щодо договору НСЗУ №1738-E123-P000 за 2023 рік відповідач зазначає, що позивач не відповідав спеціальним умовам надання медичних послуг за додатком №53, зокрема щодо необхідного кадрового забезпечення та обладнання. Відповідач вказує на відсутність або неналежне підтвердження окремих спеціалістів, зокрема ерготерапевта, логопеда або терапевта мови і мовлення, психолога, лікаря-психолога або психотерапевта, а також на невідповідність вимогам до обладнання.
Щодо договору НСЗУ №0856-E122-P000 за 2022 рік відповідач зазначає, що позивач не відповідав умовам закупівлі за пакетами 26 і 27, зокрема щодо кадрового складу та матеріально-технічного забезпечення. На думку відповідача, подані позивачем документи не спростовують невідповідності умовам договору та спеціальним умовам надання медичних послуг.
Щодо договору НСЗУ №0918-E125-P000 за 2025 рік відповідач зазначає, що позивач надавав медичні послуги з ендопротезування у випадках, у яких ендопротези були придбані або забезпечені за кошти фізичних осіб, а не за рахунок надавача або бюджетного фінансування. Відповідач вважає, що такі випадки не могли оплачуватися НСЗУ за програмою медичних гарантій у відповідній частині, а кошти в сумі 589 080,31 грн отримані надміру.
Відповідач зазначає, що вимога прийнята у межах повноважень, на підставі акта ревізії та спрямована на усунення виявлених порушень законодавства.
Відповідно до пояснень третьої особи, Національна служба здоров`я України надала письмові пояснення щодо правового регулювання договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, порядку звітування, оплати та значення умов закупівлі і специфікацій.
НСЗУ зазначає, що договори за програмою медичних гарантій укладаються за умови відповідності надавача умовам закупівлі, а надавач зобов`язаний забезпечувати достовірність відомостей, поданих у заяві, ЕСОЗ і звітах.
Вказує, що надавач самостійно відповідає за забезпечення персоналом та обладнанням, а ненадання частини персоналу є підставою для коригування обсягу фінансування та відмови у виплаті коштів за послуги, які фактично не були надані належним чином.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області провело ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності КП «Хмельницька міська лікарня» Хмельницької міської ради за період з 01.01.2021 до 30.06.2025.
За результатами ревізії відповідачем складено акт №132204-08/22 від 24.10.2025.
На підставі зазначеного акта відповідач прийняв вимогу №132204-14/2490-2025 від 19.11.2025 «Про вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства».
Оскаржувана вимога адресована директору КП «Хмельницька міська лікарня» та містить приписи щодо усунення порушень, які, за висновком відповідача, призвели до надміру отриманих коштів від НСЗУ.
У пункті 1 вимоги відповідач зазначив, що за договором НСЗУ №1738-E123-P000 від 03.02.2023, додаток №53 «Реабілітаційна допомога дорослим і дітям у стаціонарних умовах», КП «Хмельницька міська лікарня» не відповідало окремим вимогам до спеціалістів та обладнання, у зв`язку з чим, на думку відповідача, надміру отримало від НСЗУ 6 050 792,25 грн. 
У зв`язку з цим відповідач зобов`язав позивача повернути зазначену суму на рахунок НСЗУ.
У пункті 2 вимоги відповідач зазначив, що за договором НСЗУ №0856-E122-P000 від 06.02.2022, додатки 26 і 27 щодо медичної реабілітації, КП «Хмельницька міська лікарня» не відповідало окремим вимогам до кадрового складу та матеріально-технічного забезпечення, у зв`язку з чим, за висновком відповідача, надміру отримало 2 575 160,00 грн, з яких 1 125 280,00 грн - за пакетом 26, 1 449 880,00 грн - за пакетом 27.
У пункті 3 вимоги відповідач зазначив, що за договором НСЗУ №0918-E125-P000 від 06.02.2025, пакет «Хірургічні операції дорослим та дітям у стаціонарних умовах», позивач у березні–червні 2025 року провів 26 операцій з ендопротезування, у яких вартість ендопротезів покривалася фізичними особами, у зв`язку з чим, на думку відповідача, НСЗУ надміру сплатила позивачу 589 080,31 грн. 
Відповідач запропонував повернути зазначену суму або звернутися до НСЗУ для коригування чи перерахунку оплати.
У вимозі встановлено строк інформування відповідача про вжиті заходи до 19.12.2025, зазначено про обов`язковість законних вимог органу державного фінансового контролю, можливість звернення органу державного фінансового контролю до суду в інтересах держави та право позивача на оскарження вимоги.
Суд встановив, що між НСЗУ та КП «Хмельницька міська лікарня» були укладені договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, зокрема: договір №0856-E122-P000 від 06.02.2022; договір №1738-E123-P000 від 03.02.2023; договір №0918-E125-P000 від 06.02.2025.
У матеріалах справи наявні (у вигляді копій): договори з НСЗУ, додатки до них, умови закупівлі та спеціальні умови надання медичних послуг, звіти про обсяг наданих медичних послуг, платіжні інструкції НСЗУ, акт ревізії, заперечення позивача до акта ревізії, висновки відповідача щодо заперечень, оскаржувана вимога, листи НСЗУ, медична документація пацієнтів, документи щодо обладнання реабілітаційного відділення та інші письмові докази.
Щодо 2022 року з матеріалів справи вбачається, що у справі наявні звіти та платіжні документи НСЗУ за договором №0856-E122-P000, а також медична документація пацієнтів, яка відображає перебування у відділенні медичної реабілітації, діагнози, проведення фізичної терапії, ерготерапії, логопедичних втручань або рекомендацій, застосування реабілітаційних шкал і надання рекомендацій після виписки.
Щодо 2023 року з матеріалів справи вбачається, що у матеріалах справи наявна медична документація пацієнтів відділення медичної реабілітації, яка відображає фактичне надання реабілітаційної допомоги, а також документи щодо отримання обладнання для реабілітаційного відділення, зокрема у вигляді благодійної допомоги за договором благодійної допомоги та видатковими накладними червня–серпня 2023 року.
Щодо 2025 року з матеріалів справи вбачається, що у справі наявні звіти за березень, квітень, травень і червень 2025 року та платіжні інструкції НСЗУ за договором №0918-E125-P000, а також медична документація щодо проведення операцій з ендопротезування, виписки, описи операцій, імплантаційні документи, заяви та інформовані згоди пацієнтів.
З наявних у матеріалах справи документів убачається, що спір між сторонами виник не щодо самого факту укладення договорів з НСЗУ чи прийняття відповідачем вимоги, а щодо правомірності висновку відповідача про те, що встановлені ним невідповідності умовам договорів та умовам закупівлі є достатньою підставою для покладення на позивача обов`язку повернути або скоригувати оплату НСЗУ на загальну суму 9 215 032,56 грн.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
За ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Так, Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 №2939-XII (далі – Закон №2939-XII у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) визначає правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2939-XII, головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належить суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
Згідно із пунктом 7 статті 10 Закону №2939-XII, органу державного фінансового контролю надається право пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства. 
За пунктом 10 статті 10 Закону №2939-XII, органу державного фінансового контролю надається право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. 
Відповідно до пункту 13 статті 10 Закону №2939-XII, органу державного фінансового контролю надається право при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку. 
Порядок проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №550 від 20.04.2006 «Про затвердження Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами» (далі – Порядок №550 у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин), визначає процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктів господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належать суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб`єктів господарювання.
За пунктом 46 Порядку №550, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після вручення (надіслання) об`єкту контролю другого примірника акта ревізії чи складення акта про відмову від підпису, та у разі надходження заперечень до нього - не пізніше ніж 10 робочих днів після надсилання висновків на такі заперечення об`єкту контролю надсилається вимога щодо усунення виявлених порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.
Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об`єкт контролю у строк, визначений вимогою про їх усунення, повинен інформувати відповідний орган державного фінансового контролю з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень.
Вимога щодо усунення виявлених порушень законодавства, здійснених суб`єктом господарювання державного сектору економіки, зокрема суб`єктом господарювання, у статутному капіталі якого 50 і більше відсотків акцій (часток) належать суб`єкту господарювання державного сектору економіки, а також підприємствами, установами та організаціями, які використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - об`єкт контролю - учасник адміністративного провадження), складається за результатами ревізії та оформлюється відповідно до статті 71 Закону України “Про адміністративну процедуру” з урахуванням особливостей, визначених у пунктах 52-1-52-6 цього Порядку.
Згідно із пунктами 42–44 Порядку №550, у разі підписання акта ревізії із запереченнями керівник об`єкта контролю у строк не пізніше ніж 5 робочих днів після повернення органу державного фінансового контролю акта ревізії повинен подати йому підписані заперечення, що ґрунтуються на документах, зобов`язання щодо надання яких визначено у пункті 16 цього Порядку та які надані посадовим особам органу державного фінансового контролю. Якщо протягом цього строку заперечення щодо акта не надійдуть, то орган державного фінансового контролю вживає заходів для реалізації результатів ревізії.
У разі надання об`єктом контролю заперечень до акта ревізії після закінчення строку, передбаченого цим пунктом, розгляд таких заперечень не здійснюється.
Орган державного фінансового контролю аналізує правильність обґрунтувань, викладених у запереченнях, і в строк не пізніше ніж 15 робочих днів після отримання заперечень дає висновок на заперечення, який затверджується керівником органу державного фінансового контролю або його заступником. Документи об`єкта контролю, зобов`язання щодо надання яких визначено у пункті 16 цього Порядку, надані після закінчення проведення ревізії, під час формування висновку на заперечення не враховуються.
З метою уточнення викладених у запереченнях фактів посадові особи органу державного фінансового контролю мають право вимагати від об`єкта контролю необхідні для перевірки документи та додаткові пояснення.
Закон України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» від 19.10.2017 №2168-VIII (далі - Закон №2168-VIII у редакціях, чинних у спірні періоди) визначає державні фінансові гарантії надання необхідних пацієнтам послуг з медичного обслуговування (медичних послуг) та лікарських засобів належної якості, реімбурсації лікарських засобів та медичних виробів (включаючи допоміжні засоби) за рахунок коштів Державного бюджету України за програмою медичних гарантій.
За частиною першою статті 3 Закону №2168-VIII, відповідно до цього Закону держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону №2168-VIII, договір про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій укладається між Уповноваженим органом та закладом охорони здоров`я незалежно від форми власності чи фізичною особою - підприємцем, яка в установленому законом порядку одержала ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, що відповідають встановленим Кабінетом Міністрів України вимогам до надавача медичних послуг за програмою медичних гарантій, та має відповідати умовам закупівлі, специфікаціям до медичних послуг, а також враховувати визначений у програмі медичних гарантій обсяг забезпечення медичними послугами відповідно до потреб у межах кожного госпітального округу.
За частиною п`ятою статті 8 Закону №2168-VIII, істотними умовами договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій є: перелік та обсяг надання пацієнтам медичних послуг, медичних виробів та лікарських засобів за програмою медичних гарантій; умови, порядок та строки оплати тарифу; фактична адреса надання медичних послуг; права та обов`язки сторін; строк дії договору; звітність надавачів медичних послуг; відповідальність сторін.
Порядок укладення, зміни та припинення договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №410 від 25.04.2018 «Про договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій» (далі Порядок №410, у редакціях, чинних у спірні періоди) визначає механізм укладення, зміни та припинення договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій (далі - договір) з НСЗУ відповідно до Закону України “Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення”.
Дія цього Порядку поширюється на укладення, зміну та припинення договору між НСЗУ та закладами охорони здоров`я незалежно від форми власності або фізичними особами - підприємцями, які в установленому законом порядку одержали ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики (далі - суб`єкти господарювання) (пункти 1 і 2 Порядку №410).
Суд враховує, що у типових умовах договорів з НСЗУ та додатках до них передбачено обов`язок надавача відповідати умовам закупівлі, подавати достовірну інформацію, формувати звіти про обсяг наданих медичних послуг і забезпечувати належне ведення медичної документації.
Щодо правовідносин 2025 року суд також застосовує Порядок реалізації програми державних гарантій медичного обслуговування населення у 2025 році, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1503 від 24.12.2024 «Деякі питання реалізації програми державних гарантій медичного обслуговування населення у 2025 році» (у редакціях, чинних у спірні періоди).
Оцінюючи доводи сторін щодо наказу Міністерства охорони здоров?я України від 26.12.2024 №2180 «Деякі питання функціонування електронної черги з ендопротезування пацієнтів», суд виходить з його редакцій, чинних у спірні періоди, і враховує, що вказаний нормативний акт регулював функціонування електронної системи забезпечення формування та ведення електронної черги з безоплатного ендопротезування пацієнтів.
Щодо права позивача на оскарження вимоги, то суд зазначає про таке. 
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що оскаржувана вимога не порушує прав позивача або не може бути предметом самостійного судового контролю.
Так, оскаржувана вимога відповідача адресована безпосередньо КП «Хмельницька міська лікарня», містить конкретні приписи щодо повернення або коригування значних сум коштів, встановлює строк повідомлення про вжиті заходи та містить застереження про обов`язковість законних вимог органу державного фінансового контролю.
За таких обставин, вона має ознаки індивідуального акта, спрямованого на конкретного адресата, та такого, що впливає на його права, обов`язки й майнові інтереси.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі №820/3534/16 виходила з того, що спір щодо правомірності вимог органу державного фінансового контролю, адресованих підконтрольному суб`єкту, є публічно-правовим і підлягає розгляду адміністративним судом.
Верховний Суд, серед інших, у постановах від 22.12.2022 у справі №826/13003/17, від 21.03.2023 у справі №560/4370/22, від 06.07.2023 у справі №1740/2398/18 та від 30.12.2024 у справі №440/4083/22 також виходив із того, що вимога органу державного фінансового контролю може бути предметом судового контролю в адміністративному судочинстві.
Водночас, суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 25.07.2024 у справі №160/12986/21 та від 05.09.2024 у справі №340/198/23, відповідно до яких законність і правильність обчислення збитків або коштів, які підлягають відшкодуванню, можуть перевірятися у спорі за позовом органу державного фінансового контролю про їх стягнення. 
Зокрема, у справі №340/198/23 Верховний Суд зазначав, що вимога може вказувати на забезпечення повернення зайво перерахованих коштів, однак не бути вимогою про їх примусове стягнення.
При цьому, Верховний Суд у постанові від 15.01.2026 у справі №260/1293/24 наголосив, що суд у спорі щодо вимоги органу державного фінансового контролю має надати правову оцінку змісту оскаржуваної вимоги як індивідуально-правового акта на відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.
Отже, суд розмежовує: з одного боку, право підконтрольної установи оскаржити вимогу як індивідуальний акт, а з іншого - питання примусового стягнення збитків або надміру сплачених коштів, яке може бути предметом окремого судового спору.
У цій справі суд не вирішує питання примусового стягнення коштів з позивача та не підміняє собою суд, який міг би розглядати позов про стягнення шкоди чи безпідставно отриманих коштів.
Предметом розгляду у цій справі є питання, чи відповідає оскаржувана вимога відповідача №132204-14/2490-2025 від 19.11.2025 критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.
Із приводу меж судового контролю і ретроспективної оцінки оскаржуваної вимоги відповідача, то суд вказує на таке. 
Як зазначено вище, адміністративний суд перевіряє рішення суб`єкта владних повноважень ретроспективно, тобто з огляду на ті фактичні та правові обставини, які існували на момент прийняття оспорюваного рішення.
Тому суд оцінює правомірність вимоги №132204-14/2490-2025 станом на 19.11.2025 і виходить з тих мотивів, які наведені відповідачем у вимозі та акті ревізії.
У той же час, суд не може замінювати мотиви відповідача іншими мотивами, які не були покладені в основу оскаржуваного акта, а також не може оцінювати правомірність вимоги з огляду на обставини, які не існували або не були встановлені відповідачем на момент її прийняття.
Із приводу повноважень відповідача, то суд виходить із таких міркувань. 
Суд погоджується з відповідачем у тому, що КП «Хмельницька міська лікарня» як комунальне підприємство, яке отримувало кошти за договорами з НСЗУ, може бути об`єктом заходу державного фінансового контролю в межах, визначених Законом №2939-XII.
Також суд погоджується з тим, що орган державного фінансового контролю має право перевіряти законність отримання та використання коштів, достовірність бухгалтерського обліку і фінансової звітності, а також ставити питання про усунення виявлених порушень.
Разом з тим, саме по собі існування повноваження на проведення ревізії та пред`явлення вимоги не звільняє відповідача від обов`язку довести, що конкретна вимога: прийнята у межах повноважень; ґрунтується на належно встановлених фактах; відповідає праву, чинному у відповідний період; є обґрунтованою; є пропорційною; містить спосіб усунення порушення, який відповідає характеру встановленого порушення.
У цій справі ключовим є не питання загальної компетенції відповідача, а питання правомірності конкретного владного припису про повернення або коригування коштів НСЗУ в загальному розмірі 9 215 032,56 грн.
Щодо загального підходу суду до співвідношення фактичного надання послуг і відповідності умовам закупівлі, то суд виходить із такого. 
Так, суд не ототожнює фактичне надання позивачем медичних послуг із безумовною відповідністю позивача умовам закупівлі.
Суд зазначає, що фактичне надання медичних послуг саме по собі не звільняє надавача від обов`язку відповідати умовам закупівлі, спеціальним умовам договору, вимогам до кадрового та матеріально-технічного забезпечення.
Водночас, саме по собі встановлення невідповідності окремим умовам закупівлі не доводить автоматично правомірність повернення всієї оплати за відповідним пакетом без належного обґрунтування фактичного і правового зв`язку між порушенням, обсягом оплати та способом усунення порушення.
Прийняття звітів і здійснення оплати НСЗУ також не спростовує можливості перевірки відповідності надавача умовам закупівлі. 
Проте така обставина має значення для оцінки того, чи належно відповідач обґрунтував висновок про безпідставність отримання всієї оплати за договорами, стороною яких відповідач не є.
При цьому, відсутність у матеріалах справи окремого рішення або вимоги НСЗУ про повернення саме спірних сум не позбавляє відповідача повноважень здійснювати державний фінансовий контроль, однак підтверджує необхідність особливо ретельного обґрунтування відповідачем висновку про безпідставність отримання оплати за договорами про медичне обслуговування населення.
Із приводу договору НСЗУ 2023 року і суми 6 050 792,25 грн., то суд зазначає про таке. 
Перший блок оскаржуваної вимоги стосується договору НСЗУ №1738-E123-P000 від 03.02.2023 та пакета «Реабілітаційна допомога дорослим і дітям у стаціонарних умовах».
Відповідач обґрунтовує вимогу про повернення 6 050 792,25 грн тим, що позивач не відповідав кадровим вимогам і вимогам до обладнання за додатком №53 до договору.
Суд бере до уваги, що умови закупівлі та специфікації є складовою договірних відносин між НСЗУ та надавачем медичних послуг, а тому надавач медичних послуг повинен відповідати встановленим вимогам щодо організації надання послуг.
Разом з тим, зі змісту оскаржуваної вимоги та акта ревізії вбачається, що відповідач, встановивши, на його думку, невідповідність окремим кадровим і матеріально-технічним вимогам, фактично ототожнив цю обставину з безпідставністю отримання всієї суми оплати за відповідним пакетом.
Такий підхід відповідача суд вважає недостатньо обґрунтованим з таких підстав.
Матеріали справи містять значний масив медичної документації за 2023 рік, яка відображає перебування пацієнтів у відділенні медичної реабілітації, проведення реабілітаційних заходів, застосування реабілітаційних шкал, формування реабілітаційних цілей і надання рекомендацій після виписки.
Тому відповідач не довів, що реабілітаційні послуги у 2023 році позивачем фактично не надавалися.
Матеріали справи також містять документи щодо надходження позивачеві обладнання для реабілітаційного відділення, зокрема у вигляді благодійної допомоги. 
Так, відповідач посилається на відсутність належного бухгалтерського оформлення або введення в експлуатацію окремих позицій у певні дати. 
Однак з таких обставин саме по собі не випливає фактична відсутність обладнання у відділенні або ненадання медичних послуг.
Суд погоджується з тим, що порушення бухгалтерського обліку або несвоєчасне оформлення первинних документів може бути предметом реагування органу державного фінансового контролю. 
Водночас, у цій справі відповідач не довів, що такі порушення є достатньою правовою підставою для повернення позивачем всієї суми оплати за пакетом реабілітаційної допомоги.
Відповідач також не обґрунтував методику визначення саме суми 6 050 792,25 грн як такої, що підлягає поверненню позивачем. 
При цьому, вимога не містить належного розмежування між можливими порушеннями організаційного, кадрового чи облікового характеру та висновком про повну безпідставність отримання коштів позивачем.
Суд не заперечує, що невідповідність умовам закупівлі, якщо вона належно встановлена, може мати правові наслідки для надавача медичних послуг. 
Проте такі наслідки мають бути визначені відповідно до закону та договору, з дотриманням належної процедури, обґрунтованої методики та принципу пропорційності.
У цій справі відповідач не довів, що встановлені ним зауваження створювали обов`язок позивача повернути всю суму оплати за пакетом №53.
Щодо договору НСЗУ 2022 року і суми 2 575 160,00 грн, то суд вказує на таке. 
Другий блок оскаржуваної вимоги стосується договору НСЗУ №0856-E122-P000 від 06.02.2022 і пакетів 26 та 27 з медичної реабілітації.
Відповідач вказує, що у 2022 році позивач не відповідав вимогам до спеціалістів і обладнання, а тому отримав кошти від НСЗУ надміру.
Суд бере до уваги, що 2022 рік охоплює період дії воєнного стану, а правове регулювання фінансування медичних послуг у цей час мало особливості.
Тому оцінка правомірності оплати за договорами НСЗУ 2022 року має здійснюватися з урахуванням нормативного регулювання, чинного саме у 2022 році, а не шляхом механічного перенесення подальших підходів або формальних вимог без урахування особливостей відповідного періоду.
Так, матеріали справи містять медичну документацію пацієнтів за 2022 рік, у якій відображено перебування у відділенні медичної реабілітації, діагнози, проведення фізичної терапії, ерготерапії, логопедичних втручань або рекомендацій, застосування реабілітаційних шкал, позитивну динаміку та рекомендації після виписки.
Отже, відповідач не довів, що послуги за пакетами 26 і 27 позивачем фактично не надавалися.
Водночас, суд враховує, що наявність фактично наданих медичних послуг сама по собі не звільняє надавача від обов`язку відповідати умовам закупівлі.
Проте відповідач, покладаючи на позивача обов`язок повернути всю суму оплати за відповідними пакетами, повинен був довести не лише невідповідність певним умовам, а й правовий зв`язок між цією невідповідністю та обов`язком повернути саме 2 575 160,00 грн.
Такий зв`язок відповідач належним чином не обґрунтував.
Матеріали справи не містять доказів того, що НСЗУ за результатами власного моніторингу, перевірки звітів або реалізації договірних механізмів визнала спірні послуги такими, що не підлягають оплаті, або прийняла рішення чи вимогу про повернення саме 2 575 160,00 грн.
Встановлення відповідачем окремих невідповідностей кадровим чи матеріально-технічним вимогам не звільняє його від обов`язку довести, що саме ці невідповідності призвели до безпідставного отримання всієї спірної суми, а також що визначений ним спосіб усунення порушення - повернення коштів НСЗУ - відповідає закону, договору та принципу пропорційності.
Суд вважає, що за обставин цієї справи відповідач фактично ототожнив можливу невідповідність умовам закупівлі з ненаданням медичних послуг і безпідставним отриманням коштів. 
Однак така тотожність не підтверджена матеріалами справи.
Із приводу договору НСЗУ 2025 року, ендопротезування і суми 589 080,31 грн, то суд виходить із такого. 
Третій блок оскаржуваної вимоги стосується договору НСЗУ №0918-E125-P000 від 06.02.2025 та пакета «Хірургічні операції дорослим та дітям у стаціонарних умовах» у частині операцій з ендопротезування.
Відповідач зазначає, що у березні–червні 2025 року позивач провів операції з ендопротезування, у яких вартість ендопротезів була покрита фізичними особами, а тому НСЗУ не мала оплачувати відповідні випадки за програмою медичних гарантій.
Суд встановив, що у матеріалах справи наявні медичні документи щодо проведення операцій ендопротезування, виписки з медичних карт, описи операцій, імплантаційні документи, інформовані згоди та заяви пацієнтів.
З цих документів вбачається, що пацієнтам пропонувалося стати на чергу для ендопротезування з використанням ендопротеза за державною програмою, однак окремі пацієнти обирали інший протез або виробника самостійно та погоджувалися на оперативне втручання із застосуванням такого виробу.
Суд зазначає, що операція з ендопротезування має комплексний характер і включає як медичну послугу у вигляді хірургічного втручання, так і використання медичного виробу - ендопротеза.
Сам по собі факт самостійного придбання пацієнтом медичного виробу не є безумовним доказом того, що медична послуга як така не була надана, що вона була оплачена пацієнтом або що НСЗУ безпідставно оплатила весь відповідний пролікований випадок.
Відповідач не довів, що пацієнти оплачували саме медичну послугу, яка підлягала оплаті за програмою медичних гарантій.
Відповідач також не встановив і не довів, що у спірних випадках пацієнти сплачували саме за хірургічне втручання, перебування у стаціонарі, роботу медичного персоналу або інші складові медичної послуги, які були оплачені НСЗУ.
Також відповідач не навів розрахунку, з якого вбачається, яка саме частина тарифу НСЗУ у спірних випадках припадала на медичний виріб - ендопротез, придбаний пацієнтом самостійно, та чому саме 589 080,31 грн є сумою надмірної оплати.
При цьому, суд враховує, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 у справі №320/16423/25 не має преюдиційного значення для цієї справи щодо інших осіб. 
Водночас, воно відображає правову проблему розмежування медичної послуги та медичного виробу при ендопротезуванні.
Вказане рішення суду не є самостійною підставою для задоволення позову у цій справі, однак узгоджується з висновком суду про необхідність окремо оцінювати оплату медичної послуги і питання забезпечення ендопротезом як медичним виробом.
Сам факт придбання пацієнтом медичного виробу не дозволяє без додаткового розрахунку визначити, яка саме частина оплати НСЗУ є надмірною, якщо медична послуга у вигляді хірургічного втручання фактично надана та відображена у медичній документації.
За таких обставин, відповідач не довів, що сам факт придбання пацієнтами ендопротезів за власні кошти свідчить про безпідставне отримання позивачем 589 080,31 грн за договором з НСЗУ.
Крім того, пункт вимоги в цій частині сформульований альтернативно: позивачу запропоновано або повернути кошти, або звернутися до НСЗУ для коригування чи перерахунку оплати.
Такий спосіб формулювання, на думку суду, свідчить про відсутність достатньої юридичної визначеності припису відповідача, оскільки відповідач фактично не визначив остаточного способу усунення порушення та механізму реалізації цього припису.
Щодо обґрунтованості, пропорційності та юридичної визначеності оскаржуваної вимоги відповідача, то суд зазначає про таке. 
Зміст оскаржуваної вимоги свідчить, що відповідач визначив до повернення або коригування значні суми коштів, отриманих позивачем від НСЗУ.
У той же час, суд наголошує, що предметом розгляду у цій справі не є остаточне встановлення наявності або відсутності грошового зобов`язання позивача перед НСЗУ чи державою. 
Предметом судового контролю є правомірність владного припису відповідача, сформульованого у вимозі №132204-14/2490-2025 від 19.11.2025, з огляду на критерії, визначені частиною другою статті 2 КАС України.
Разом з тим, відповідач не довів: факту ненадання позивачем відповідних медичних послуг; факту нецільового використання коштів НСЗУ; наявності фінансових втрат бюджету, НСЗУ або пацієнтів саме у визначеному ним розмірі; методики визначення кожної зі спірних сум як такої, що підлягає поверненню; фактичного і правового зв`язку між виявленими організаційними, кадровими або обліковими зауваженнями та обов`язком повернути всю суму оплати за відповідними пакетами; наявності рішення або вимоги НСЗУ про визнання спірних сум надміру сплаченими та такими, що підлягають поверненню саме в межах договірних механізмів.
При цьому, суд не заперечує права органу державного фінансового контролю встановлювати порушення фінансової дисципліни та вимагати їх усунення.
Однак, суд виходить з того, що вимога про повернення або коригування коштів повинна бути конкретною, юридично визначеною, належно мотивованою та пропорційною встановленому порушенню.
Право органу державного фінансового контролю визначати збитки або суми, які, на його думку, підлягають відшкодуванню, не означає право примусово стягнути їх самою вимогою. 
Така вимога може бути підставою для добровільного усунення порушення, але у разі незгоди підконтрольної установи питання примусового стягнення має вирішуватися в окремому судовому спорі.
Верховний Суд у постанові від 04.06.2024 у справі №9901/190/21 зазначав, що дія «на підставі» означає обов`язок суб`єкта владних повноважень діяти за умов та обставин, визначених законом, а дія «у межах повноважень» - не перевищувати наданих законом повноважень.
Верховний Суд у постанові від 07.07.2022 у справі №160/2743/21 також звертав увагу, що обґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень передбачає врахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття.
У цій справі оскаржувана вимога не відповідає зазначеним критеріям, оскільки ґрунтується на недостатньо обґрунтованому зв`язку між встановленими відповідачем зауваженнями та обраним способом усунення порушення.
Із приводу доводів відповідача про перевірку розміру коштів в іншому спорі, то суд вказує на таке. 
Суд враховує доводи відповідача про те, що питання стягнення збитків або безпідставно отриманих коштів може бути предметом окремого позову органу державного фінансового контролю.
Разом з тим, у цій справі суд не стягує кошти, не визначає остаточно наявність або відсутність цивільно-правової чи господарсько-правової відповідальності позивача перед НСЗУ і не вирішує спір про відшкодування збитків.
Суд перевіряє правомірність оскаржуваного владного управлінського акта - вимоги відповідача №132204-14/2490-2025 від 19.11.2025.
Оскільки цей акт безпосередньо адресований позивачу, містить конкретні приписи щодо повернення або коригування коштів і створює для позивача негативні майнові наслідки, він підлягає перевірці на відповідність частині другій статті 2 КАС України.
Висновок про можливість перевірки правильності обчислення збитків у спорі про їх стягнення не позбавляє адміністративний суд у цій справі обов`язку оцінити, чи є оскаржувана вимога як індивідуальний акт належно обґрунтованою, юридично визначеною та пропорційною.
За результатами такої перевірки суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності оскаржуваної вимоги.
Отже, за результатами розгляду цієї справи, суд дійшов висновку, що вимога Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області №132204-14/2490-2025 від 19.11.2025 прийнята без належного обґрунтування фактичного і правового зв`язку між встановленими порушеннями і визначеними до повернення чи коригування сумами.
Відповідач не довів, що виявлені ним кадрові, матеріально-технічні чи облікові зауваження створювали обов`язок позивача повернути або скоригувати всю оплату за відповідними пакетами медичних послуг.
Відповідач також не довів ненадання медичних послуг, нецільового використання коштів, не обґрунтував наявності фінансових втрат бюджету, НСЗУ або пацієнтів саме у визначеному ним розмірі, а також не навів належної методики визначення кожної зі спірних сум.
При цьому, суд виходить з того, що встановлення невідповідності окремим умовам закупівлі саме по собі не звільняло відповідача від обов`язку обґрунтувати, чому такі невідповідності зумовлюють саме повернення або коригування всієї визначеної у вимозі суми оплати.
Отже, відповідач, на якого відповідно до частини другої статті 77 КАС України покладено обов`язок доказування правомірності оскаржуваного рішення, такого обов`язку не виконав.
Суд підкреслює, що цим рішенням суду не встановлюється відсутність будь-яких порушень у діяльності позивача. 
Суд дійшов висновку про протиправність саме оскаржуваної вимоги як владного припису про повернення або коригування конкретних сум, правомірність якого не доведена відповідачем.
За таких обставин, позовні вимоги у цій справі підлягають задоволенню повністю.
Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів сторін, суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3 028,00 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Комунального підприємства «Хмельницька міська лікарня» Хмельницької міської ради - задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області №132204-14/2490-2025 від 19.11.2025 «Про вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства».
Стягнути на користь Комунального підприємства «Хмельницька міська лікарня» Хмельницької міської ради судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп за рахунок бюджетних асигнувань Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	Комунальне підприємство "Хмельницька міська лікарня" Хмельницької міської ради (вул. Проскурівська, 1,м. Хмельницький,Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,29005 , код ЄДРПОУ - 02774384) 	
Відповідач:	Управління Західного офісу Держаудитслужби України в Хмельницькій області (пров. Маяковського, 19, 1,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 , код ЄДРПОУ - 40913645) 	
Третя особа:	Національна служба здоров`я України, (проспект Степана Бандери, 19, м. Київ, 04073 , код ЄДРПОУ - 42032422) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений