Справа № 571/26/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року 

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді О. Левчука,
за участі секретаря судового засідання А. Бугайчук,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 ,
третя особа приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук Світлана Йосипівна,
про визнання обов`язку боржника за договором позики відсутнім,

В засідання приймали участь:
представник позивача: М. Твердий;
представник відповідача: ОСОБА_3 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук Світлана Йосипівна, у якій просить суд визнати відсутнім обов`язок ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 35 000, 00 доларів США, як одержаних ОСОБА_1 від ОСОБА_2 у власність в момент підписання ними 12 вересня 2023 нотаріально посвідченого договору позики, реєстраційний номер 3809.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02.09.2023 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений нотаріально-посвідчений Договір позики р.н. 3809, у п.1 якого вказано, що ОСОБА_2 , як позикодавець, передав у власність ОСОБА_1 , як позичальнику, 35.000,00 доларів США, які ОСОБА_1 , на підставі п.2 цього ж договору, зобов?язався повернути ОСОБА_2 до 28.11.2024.
Пунктом 2 цього договору передбачений також обов`язок ОСОБА_1 сплачувати ОСОБА_2 , як позикодавцю, щомісячну плату за користування цими грошима у розмірі 3% від неповернутої до 28.11.2024 їх суми
Посиланням на цей договір ОСОБА_5 звернувся до Рокитнівського районного суду (справа №571/1624/25) та вимагає від ОСОБА_1 повернення йому 35000,00 доларів США і плати за користування ними.
Як на доказ, що свідчить про факт передання ОСОБА_2 ОСОБА_1 спірних грошей, ОСОБА_2 посилається на п.1 та на п.б спірного договору, якими зазначено, що факт одержання ОСОБА_1 від ОСОБА_6 грошей у сумі 35.000, 00$ мав місце в момент підписання ними договору і підтверджується їх підписами на договорі.
ОСОБА_1 заперечує факт передання йому ОСОБА_2 у власність 35000,00S, що слугував би підставою виникнення у нього обов?язку повернути їх ОСОБА_2 , і позиковий характер спірних правовідносин, що випливали б із спірного договору.
Так, не зважаючи на зазначення у п.1 та у п.6 спірного договору, що факт передання ОСОБА_7 35.000,00$ ОСОБА_1 мав місце в момент підписання договору і підтверджується підписом ОСОБА_1 під 1ого текстом,- такий факт не підтверджується, зокрема, зазначенням у договорі, що передання грошей мало місце у присутності нотаріуса, а самі по собі підписи сторін під текстом договору являються лише обов?язковим елементом його письмової форми і підтверджують його складання саме підписантами, однак не можуть вважатись належним, допустимим та достовірним доказом факту фізичного(в натурі) передання суми зазначених у ньому грошей ОСОБА_2 ОСОБА_1 .
Зазначає, що згідно із пунктом 4 спірного договору, метою одержання ОСОБА_1 грошей у позику від ОСОБА_6 є придбання ОСОБА_1 комбайна зернозбирального, власником якого, як виявилось пізніше, є ОСОБА_8 . Тобто, фактичним предметом спірного договору є продаж ОСОБА_2 ОСОБА_1 комбайна зернозбирального, а 35.000,00$ - ціна комбайна.
Зазначені обставини підтверджуються і тим, що належний ОСОБА_9 комбайн із вересня 2023 року і до жовтня 2025 року перебував у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_1 , що із кінця 2024 року між ними існував спір про відшкодування вартості комбайна саме у сумі 35.000,00$, який завершився вилученням у ОСОБА_1 комбайна та передачі його ОСОБА_2 у межах кримінального провадження 12025185180000239, відкритого 08.10.2025 за заявою ОСОБА_2 .
Так, ухвалою слідчого судді Рівненського району у справі 570/5162/25 зазначено, що 07.10.2025 до ВП N?1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області надійшла заява ОСОБА_2 , про те, що його знайомий - ОСОБА_1 всупереч домовленостям між ними, із 2023 року не сплатив гроші за наданий йому в користування під виплату зернозбиральний комбайн та відмовляється повернути його, і що 15.10.2025 цей комбайн був добровільно виданий ОСОБА_1 у с.Березове Сарненського району працівникам поліції та переданий останніми ОСОБА_2 .
При цьому, і у спірному договорі позики, і в Ухвалі слідчого судді предметом, щодо якого вони складені є один і той же комбайн, ідентифікація якого співпадає і право власності на належить ОСОБА_9 .
У зв?язку із цим фактичними спірними правовідносинами, що випливають із спірного договору, є правовідносини купівлі-продажу комбайна, а позикові— прихованим способом забезпечення правовідносин купівлі-продажу комбайна, що свідчить про удаваність договору позики
Ухвалою суду від 10.02.2026 прийнято справу до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.
24.04.2026 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно якого заперечує щодо в доводів, викладених у позові з огляду на те, що між сторонами вже існує судовий спір щодо виконання договору позики від 12 вересня 2023 року. Так, у справі №571/1624/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за зазначеним договором судом першої інстанції ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики. Разом з тим позивачем подано апеляційну скаргу на вказане рішення. Таким чином, питання щодо наявності або відсутності зобов`язання за договором позики вже є предметом судового розгляду в іншій справі. 
Вказує, що подання даного позову фактично спрямоване на повторний розгляд тих самих правовідносин, які вже були предметом судового дослідження у справі про стягнення заборгованості. Незгода позивача з рішенням суду першої інстанції реалізується шляхом подання апеляційної скарги, що і було зроблено позивачем. Водночас звернення до суду з окремим позовом щодо тих самих обставин фактично є спробою обійти встановлений законом порядок перегляду судових рішень. Договір позики від 12.09.2023, на підставі якого виникли спірні правовідносини, є нотаріально посвідченим правочином. Нотаріальне посвідчення правочину передбачає перевірку нотаріусом: особи сторін, їх цивільної дієздатності, добровільності волевиявлення сторін, відповідності правочину вимогам закону. Отже, зазначений договір має підвищений рівень юридичної достовірності та є належним доказом виникнення відповідних правовідносин між сторонами. Договір позики не оскаржений у встановленому законом порядку. Позивач не заявляв та не заявляє вимог про визнання договору позики недійсним чи розірвання договору чи визнання договору удаваним правочином.
Зазначає, що станом на момент розгляду справи договір позики від 12.09.2023 є чинним правочином, який не визнаний недійсним у судовому порядку, а отже, породжує для сторін відповідні цивільні права та обов`язки. Фактично позивач намагається поставити під сумнів правові наслідки чинного правочину, не оскаржуючи його у встановленому законом порядку. Позивач обрав спосіб захисту у вигляді вимоги про визнання відсутнім обов`язку за договором позики. Водночас якщо особа вважає, що правочин є удаваним, не відповідає дійсній волі сторін або укладений без наміру створення правових наслідків, належним способом захисту у такому випадку була б саме вимога про визнання правочину недійсним або удаваним. 
Ухвалою суду від 16.06.2026 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову повністю.
Заслухавши сторін у справі, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
12 вересня 2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір позики, договір посвідченний приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й. та зареєстровано а реєстрі за №3809.
Відповідно до договору ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 прийняв у власність 35 000 доларів США та зобов`язався повернути отримані кошти в строк до 28 листопада 2024 року, а саме: до 11.06.2024 року – 5000 доларів США; до 28.11.2024 року 30 000 доларів США. Після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику борговий документ – оригінал екземпляру даного договору з відміткою про виконання. При не поверненні суми позики у зазначений термін позичальник зобов`язується сплачувати щомісячно плату за користування неповерненими коштами у розмірі 3 (трьох) відсотків (а.с.9-10).
Згідно п.4 даного договору, ціллю використання позичальником отриманої грошової суми є придбання комбайна зернозбирального марки JOHN модель DEERE 1075Н4, номер двигуна: НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , 1984 року випуску, на який 4 листопада 2021 року ГУ Держпродпродслужбою в Рівненській області виданий номерний знак «Транзит» НОМЕР_3 .
Згідно п.6 договору, договір вважається укладеним з моменту передачі грошей. Гроші передані Позичальникові Позикодавцем в момент підписання даного договору, що підтверджується підписами Сторін на договорі. Підписання Договору позики Позичальником свідчить про фактичну передачу суми позики.
Отже, сторонами було погоджено істотні умови договору.
Так, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).
Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при:
(1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін;
(2) розірванні договору в судовому порядку;
(3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом;
(4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України;
(5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Суд наголошує, що договір у встановленому порядку, зокрема, не оспорено, не розірвано та/або не визнано недійсним.
Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.
Крім того, суд зазначає, що рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 02.02.2026 у справі №571/1624/25 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми позики та плати за користування грошовими коштами - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму позики 35 000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США та відсотки за користування грошовими коштами всумі 4300 (чотири тисячі триста) доларів США, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень 00 копійок.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду Рівненської області від 15.05.2026 у справі №571/1624/25, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2026 року- повернуто особі, яка її подала.
Таким чином рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 02.02.2026 у справі №571/1624/25 набрало законної сили.
Вказаним рішенням суду встановлено, зокрема, що:
"Відповідно до договору ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 прийняв у власність 35 000 доларів США та зобов`язався повернути отримані кошти в строк до 28 листопада 2024 року, а саме: до 11.06.2024 року – 5000 доларів США; до 28.11.2024 року 30 000 доларів США. Після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику борговий документ – оригінал екземпляру даного договору з відміткою про виконання. При не поверненні суми позики у зазначений термін позичальник зобов`язується сплачувати щомісячно плату за користування неповерненими коштами у розмірі 3 (трьох) відсотків (а.с.9-10).
Згідно п.4 даного договору, ціллю використання позичальником отриманої грошової суми є придбання комбайна зернозбирального марки JOHN модель DEERE 1075Н4, номер двигуна: НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , 1984 року випуску, на який 4 листопада 2021 року ГУ Держпродпродслужбою в Рівненській області виданий номерний знак «Транзит» НОМЕР_3 .
Згідно п.6 договору, договір вважається укладеним з моменту передачі грошей. Гроші передані Позичальникові Позикодавцем в момент підписання даного договору, що підтверджується підписами Сторін на договорі. Підписання Договору позики Позичальником свідчить про фактичну передачу суми позики.....
Зі змісту договору позики від 12 вересня 2023 року вбачається, що сторони узгодили строк повернення позики в сумі 35 000 доларів США до 28 листопада 2024 року включно, з яких: до 11 червня 2024 року – 5000 доларів США, до 28 листопада 2024 року 30000 доларів США.
Також сторони узгодили, що при не поверненні суми позики у зазначений термін позичальник зобов`язується сплачувати щомісячно плату за користування неповерненими коштами у розмірі 3 (трьох) відсотків (а.с.9-10).
Доводи позивача, що на час звернення до суду борг не повернуто, відповідачем не спростовані.
Відповідно до наведеного у позовній заяві розрахунку, заборгованість відповідача перед позивачем з 28 листопада 2024 року по 29 травня 2025 року (6 повних місяців) відповідач мав сплачувати щомісячну плату за користування сумою позики у розмірі 3% від 35 000 доларів США, що становить 35 000 доларів США*3%*6= 6300 доларів США, загальна сума боргу з урахуванням плати за користування коштами, становить 41300 доларів США."
Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У постанові Верховного суду України від 19 грудня 2019 року у справі №520/11429/17 зазначено, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 19 грудня 2019 року по справі №916/1041/17).
Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судового рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Преюдиціальність це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (постанова КГС ВС від 26 листопада 2019 року по справі №902/201/19, постанова КГС ВС від 15 жовтня 2019 року по справі №908/1090/18).
Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення (постанова КЦС ВС від 11 грудня 2019 року по справі №320/4938/17).
Суб`єктивними межами преюдиції є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини (постанова КЦС ВС від 11 грудня 2019 року по справі №320/4938/17).
Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (постанова КЦС ВС від 17 грудня 2019 року по справі №641/1793/17).
Отже, судом під час розгляду справи №571/1624/25 було, зокрема, встановлено наявність заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 згідно договору позики від 12.09.2023 в розмірі 35 000, 00 доларів США та 4300 доларів США відсотків за користування грошовими коштами.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Таким чином, з сукупності викладеного вище слідує, що позовні вимоги є необґрунтованими, обставини покладенні в основу позову не підтверджуються долученими до позову доказами, а позивачем не надано суду інших доказів на підтвердження обґрунтованості позову, тобто позов є необґрунтованим, а відтак не підлягає задоволенню.
При цьому інші доводи, викладені позивачем у позовній заяві не спростовують висновків суду про необґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для відмови у задоволенні позові.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору необхідно залишити за позивачем.
Керуючись ст. 10, 12, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук Світлана Йосипівна, про визнання обов`язку боржника за договором позики відсутнім - відмовити.
Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );
відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 );
третя особа: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук Світлана Йосипівна (м. Рівне, вул.Міцкевича, 34).
Повне судове рішення складене та підписане 03.07.2026.

Суддя О. Левчук