ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
11.05.2026	Справа № 910/2124/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГОГО" (01011, м. Київ, вул. Рибальська, 22 ідентифікаційний код 38347009) 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРД ЮНІОН" (03062, м. Київ, вул. Рене Декарта, 4/2, офіс 7, ідентифікаційний код 43614850) 
про стягнення110 711, 42 грн, 

Представники сторін: не викликались 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕГОГО" (далі - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРД ЮНІОН" (далі - відповідач) про стягнення 110 711, 42 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за агентським договором № 40 від 06.04.2020 в частині повного та своєчасного перерахування грошових коштів, отриманих від реалізації послуг, у зв`язку з чим у відповідача утворився борг у сумі 92 040, 00 грн., а також обов`язок сплатити на користь позивача 3% річних у розмірі 152, 22 грн та пеню у розмірі 18 519, 20 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників учасників справи.
Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 02.03.2025 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак була повернута відділом поштового зв`язку до суду з поміткою "адресат відсутній".
Частиною шостою статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Відповідно до частини четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Отже, суд належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.
У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 28.10.2024 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
При цьому, суд також враховує, що 29 червня 2023 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 3200-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами" (далі - ЄСІТС, Закон № 3200-IX). Цей Закон набрав чинності 21.07.2023.
За змістом розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3200-IX, зміни, що вносяться зазначеним Законом до Господарського процесуального кодексу України, вводяться в дію 18.10.2023, крім змін до підпунктів 17.3, 17.15 підпункту 17, підпункти 19.1, 19.2 підпункту 19 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України, введення в дію яких відбулося одночасно з набранням Законом № 3200-IX чинності.
Згідно з новою редакцією частин п`ятої, восьмої статті 6 ГПК України, яка чинна з 18.10.2023 відповідно до Закону України № 3200-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами", суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням ЄСІТС, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС.
Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.
Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Процесуальні наслідки, передбачені ГПК України у разі звернення до суду з документом особи, яка зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.
19 жовтня 2023 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 3424-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення обов`язків учасників судової справи", який набрав чинності 04.11.2023.
Згідно з новою редакцією ч. 6 ст. 6 ГПК України, чинної з 04.11.2023, адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Отже, з 18 жовтня 2023 року, відповідач у відповідності до приписів ч. 6 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України зобов`язаний був зареєструвати електронний кабінет Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, і така реєстрація забезпечила б отримання відповідачем процесуальних документів, в тому числі ухвали Господарського суду міста Києва від 28.10.2024, а отже отримання ухвал Господарського суду міста Києва, зокрема в електронному кабінеті, залежало виключно від волі відповідача.
Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що в силу положень пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення від 10.03.2026 про неможливість вручення поштового відправлення, вважається днем вручення відповідачу ухвали Господарського суду міста Києва від 02.03.2025.
У відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.
У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.
06.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕГОГО" (компанія) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УАН КАРД" (агент) укладено агентський договір №40 (далі - договір).
За умовами пунктів 2.1. - 2.5. договору агент зобов`язується від імені за дорученням, за рахунок і в інтересах компанії, укладати угоди з покупцями з метою продажу послуг компанії за встановлену сторонами плату, а також здійснювати інші юридичні та фактичні дії, необхідні для виконання доручення компанії належним чином. Покупці оплачують послуги агенту безпосередньо на розрахунковий рахунок. Після отримання оплати від покупця, агент направляє покупцю інформаційне повідомлення з кодом доступу до послуги в електронному або друкованому вигляді. Безпосереднє надання послуги здійснюється компанією. За виконання зобов`язань за цим договором агенту виплачується винагорода, розмір і порядок виплати якої передбачені договором та відповідними додатками до нього.
У пункті 3.3. договору погоджено, що агент зобов`язується, зокрема: відповідно до умов цього договору реалізовувати покупцям послуги, що надаються компанією; щомісяця надавати компанії в формі звіту повну інформацію про реалізацію послуг в порядку, передбаченому цим договором; перераховувати компанії грошові кошти за реалізовані послуги в повному обсязі, в порядку і в терміни, передбачені цим договором.
Відповідно до пункту 4.1. договору за виконання зобов`язань за цим договором агент має право на агентську винагороду, розмір якої визначається сторонами в додатках до цього договору.
Згідно з пунктом 4.3. договору агент має право на агентську винагороду з моменту перерахування компанії 100% вартості послуг, реалізованих покупцям протягом звітного періоду, затвердження компанією звіту агента і підписання сторонами акту в порядку, передбаченому цим розділом договору.
За умовами пункту 4.4. договору за результатами реалізації послуг агентом протягом календарного місяця (далі - звітний період), агент не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним періодом, надає компанії в електронному вигляді звіт про реалізовані послуги, акт надання послуг і рахунок, в якому визначається розмір агентської винагороди за звітний період. Агент зобов`язується протягом 3 (трьох) наступних робочих днів направити вищезазначені документи компанії на паперовому носії за підписом і печаткою в двох примірниках. Агент зобов`язується скласти та зареєструвати належним чином податкову накладну. Після отримання звіту агента про реалізовані послуги, компанія надає агенту рахунок на суму реалізованих послуг за звітний період.
Протягом 5 робочих днів з моменту отримання акту надання послуг на паперовому носії, компанія зобов`язана підписати та скріпити печаткою такий акт у двох примірниках і відправити його агенту або в той же строк направити свою письмову мотивовану відмову від підписання такого акту з відповідними зауваженнями. У разі направлення відмови з відповідними зауваженнями, агент зобов`язаний письмово надати пояснення в триденний строк з моменту отримання зауважень. у разі врегулювання розбіжностей, агент зобов`язаний повторно направити акт надання послуг на паперовому носії. Наступне погодження компанією акту здійснюється у вищезазначеному порядку (підпункт 4.4.1. пункту 4.4. договору).
Пунктом 4.6. договору погоджено, що агент зобов`язаний, не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним періодом, перераховувати компанії грошові кошти, отримані від реалізації послуг у звітному періоді, без вирахування агентської винагороди.
Згідно з пунктом 4.7. договору компанія виплачує агенту агентську винагороду в 10 строк з моменту отримання 100% (сто відсотків) вартості послуг, реалізованих покупцям протягом звітного періоду, та погодження сторонами документів, зазначених в п. 4.4. договору.
Днем виконання грошових зобов`язань, що виникають за цим договором між агентом і компанією, вважається день зарахування відповідних грошових коштів на розрахунковий рахунок банку-одержувача (пункт 4.8. договору).
Відповідно до пункту 7.3. договору за порушення агентом строків перерахування грошових коштів, отриманих від реалізації послуг, у випадках, передбачених договором, компанія має право вимагати від агента сплати пені в розмірі 1% від суми, яка підлягає перерахуванню компанії або від суми грошових коштів, отриманих від реалізації послуг, повернення яких затримується, за кожен календарний день прострочення.
Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками (пункт 8.1. договору).
На виконання умов договору сторонами погоджено звіти про реалізовані послуги, за якими згідно звіту від 30.09.2025 (за період з 01.09.2025 по 30.09.2025) реалізовано послуги на суму 26 790, 00 грн; згідно звіту від 30.11.2025 (за період з 01.11.2025 по 30.11.2025) реалізовано послуги на суму 32 750, 00 грн; згідно звіту від 31.12.2025 (за період з 01.12.2025 по 30.12.2025) реалізовано послуги на суму 19 250, 00 грн.
Також сторонами підписано акти виконаних робіт (наданих послуг) № 388 від 30.09.2025 на суму 5 358, 00 грн; № 392 від 30.11.2025 на суму 6 550, 00 грн; № 395 від 31.12.2025 на суму 3 850, 00 грн.
В свою чергу, компанією виставлено відповідні рахунки на оплату: № 5503 від 30.09.2025; № 6730 від 30.11.2025; № 7283 від 31.12.2025.
Згідно зі статтею 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб.
Стаття 520 Цивільного кодексу України визначає, що боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
26.01.2026 між Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕГОГО", Товариством з обмеженою відповідальністю "УАН КАРД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "КАРД ЮНІОН" (новий агент) укладено додаткову угоду до агентського договору №40 від 06.04.2020, відповідно до пункту 1 якої сторони погодили замінити сторону в договорі, укладеному між компанією та агентом, а саме встановити, що з 26.01.2026 року агент передає новому агенту усі права та обов`язки агента за даним договором, а також встановити обов`язок новому агенту сплатити компанії грошові кошти, які є заборгованістю за отримані, але не виплачені агентом кошти від реалізації послуг за період з 01.09.2025 року по 30.09.2025 року, з 01.11.2025 року по 30.11.2025 року, а також за період із 01.12.2025 року по 31.12.2025 року, згідно з умовами п. 4. цієї додаткової угоди.
Згідно з пунктом 2 додаткової угоди, з 26.01.2026 року новий агент стає стороною договору і є правонаступником агента щодо його прав та обов`язків за договором, а також зобов`язаний перерахувати вчасно та в повному обсязі заборгованість на рахунок компанії, згідно з умовами п. 4. цієї додаткової угоди.
Новий агент підписуючи цю додаткову угоду підтверджує, що йому була передана від агента вся необхідна інформація (документація), пов`язана із виконанням умов цього договору (пункт 3 додаткової угоди).
Відповідно до пункту 4 додаткової угоди у зв`язку із заміною сторони в договорі, а також переведенням боргу на нового агента, останній зобов`язаний у строк до 31.01.2026 року оплатити на поточний рахунок компанії грошові кошти в розмірі 78 790, 00 грн. з ПДВ, які є заборгованістю агента, оскільки не були отримані компанією, але виплачені агенту від реалізації послуг за період з 01.09.2025 по 30.09.2025, період з 01.11.2025 по 30.11.2025, а також за період із 01.12.2025 по 31.12.2025.
Згідно з пунктом 5 додаткової угоди шляхом підписання цієї додаткової угоди сторони підтверджують свою згоду на заміну сторони у договорі, відповідно до умов цієї додаткової угоди. У всьому іншому, що не врегульовано цією додатковою угодою, сторони керуються умовами договору.
Окрім цього, компанією та новим агентом погоджено звіт про реалізовані послуги від 31.01.2026 (за період з 01.01.2026 по 31.01.2026), згідно якого реалізовано послуги на суму реалізовано послуги на суму 19 250, 00 грн та підписано акт виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 31.01.2026.
Компанією виставлено рахунок на оплату №673 від 31.01.2026.
Позаяк Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРД ЮНІОН", всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором, отримані від реалізації послуг кошти в сумі 92 040, 00 грн Товариству з обмеженою відповідальністю "МЕГОГО" не перерахувало, останнє звернулось до відповідача з листом (претензією) вих. №45/1 від 16.02.2026, у якому просило протягом 1 робочого дня з дня отримання даної претензії сплатити заборгованість, а також протягом 20 календарних днів з дня отримання даної претензії сплатити нараховані суми пені та 3% річних, що підтверджується описом вкладення від 19.02.2026.
Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді, вимоги без задоволення, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення 92 040, 00 грн заборгованості, пені у розмірі 18 519, 20 грн та 3% річних у розмірі 152, 22 грн.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором доручення, а відповідно до ч. 1 ст. 1000 Цивільного кодексу України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.
Статтею 1003 Цивільного кодексу України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.
Повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення (п. 3 ч. 1. ст. 1006 ЦК України).
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Пунктом 4.6. договору погоджено, що агент зобов`язаний, не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним періодом, перераховувати компанії грошові кошти, отримані від реалізації послуг у звітному періоді, без вирахування агентської винагороди.
Відтак, строк виконання агентом зобов`язань щодо перерахування компанії отриманих коштів становив за звітом від 30.09.2025 - до 20.10.2025 включно, за звітом від 30.11.2025 - до 20.12.2025 включно, за звітом від 31.12.2025 - до 20.01.2026 включно, за звітом від 31.01.2026 - до 20.02.2026.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач свого обов`язку з перерахування отриманих від реалізації послуг коштів в загальній сумі 92 040, 00 грн не виконав.
Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.
Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).
Пунктом 7.3. договору встановлено, що за порушення агентом строків перерахування грошових коштів, отриманих від реалізації послуг, у випадках, передбачених договором, компанія має право вимагати від агента сплати пені в розмірі 1% (один відсоток) від суми, яка підлягає перерахуванню компанії або від суми грошових коштів, отриманих від реалізації послуг, повернення яких затримується, за кожен календарний день прострочення.
Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення перерахування грошових коштів, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та 7.3 договору, позивачем нараховано пеню у загальному розмірі 18 519, 20 грн (період з 01.02.2026 по 23.02.2026; період з 21.02.2026 по 23.02.2026).
Окрім цього, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано 3% річних в сумі 152, 22 грн.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про його необґрунтованість, оскільки позивачем не враховано приписи ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.
Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.
З аналізу вищевикладеного вбачається, що яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.
Аналогічна правова позиція щодо розміру обчислення пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі № 910/10224/14, від 23.05.2018 року у справі № 910/15492/17 та від 06.03.2019 року у справі № 916/4692/15.
Відтак, судом здійснено розрахунок пені з урахуванням приписів ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України в межах заявленого періоду.
Приймаючи до уваги вищевикладене, за розрахунком суду до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 1 739, 93 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.
В той же час, за результатами перевірки наданого розрахунку 3% річних, суд дійшов висновку про те, що він є арифметично вірним, обґрунтованим та здійснений у відповідності до приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про належне виконання свого обов`язку чи відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість, як і не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.
Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У той же час, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
З огляду на положення Закону України "Про судовий збір", оскільки позивач звернувся до суду з позовом в електронній формі через підсистему "Електронний суд", розмір судового збору за подання позивачем до Господарського суду міста Києва вказаної позовної заяви має визначатись з урахуванням наведених приписів.
Однак, при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір без урахування коефіцієнту 0,8.
Враховуючи викладене, суд звертає увагу позивача, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРД ЮНІОН" (03062, м. Київ, вул. Рене Декарта, 4/2, офіс 7, ідентифікаційний код 43614850) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГОГО" (01011, м. Київ, вул. Рибальська, 22 ідентифікаційний код 38347009) основний борг у розмірі 92 040 грн 00 коп., пеню у розмірі 1 739 грн 93 коп., 3% річних у розмірі 152 грн 22 коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 2 258 грн 89 коп.
3. Після набрання рішенням суду законної сили видати позивачу наказ.
4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 11.05.2026

Суддя Л.Г. Пукшин