ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ 
"12" травня 2026 р. Справа№ 910/14711/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Владимиренко С.В.
суддів: Демидової А.М. 
Ходаківської І.П. 

за участю секретаря судового засідання Невмержицької О.В.
за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 12.05.2025 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2025
у справі №910/14711/25 (суддя - Щербаков С.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БаДМ»
до Антимонопольного комітету України
про визнання недійсним рішення,
ВСТАНОВИВ:
26.11.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «БаДМ» (далі за текстом - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову в порядку статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України), до подачі позову, шляхом зупинення виконання рішення Антимонопольного комітету України №697-р від 23.10.2025 «Про визнання рішення Антимонопольного комітету України від 31.07.2025 №370-р таким, дія якого не зупиняється». На час зупинення дії рішення №697-р від 23.10.2025 зупинити виконання рішення Антимонопольного комітету України №370-р від 31.07.2025 та заборонити Антимонопольному комітету України вчиняти будь-які дії щодо нарахування пені та примусового стягнення штрафу та нарахування пені за рішенням Антимонопольного комітету України від 31.07.2025 №370-р до набрання законної сили рішенням суду щодо оскарження рішення Антимонопольного комітету України №697-р від 23.10.2025. 
Господарський суд міста Києва ухвалою від 02.12.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БаДМ» про забезпечення позову задовольнив частково; до набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили у справі №910/14711/25 вжив заходи забезпечення позову шляхом зупинення виконання рішення Антимонопольного комітету України №697-р від 23.10.2025 «Про визнання рішення Антимонопольного комітету України від 31.07.2025 № 370-р таким, дія якого не зупиняється» в частині, що стосується Товариства з обмеженою відповідальністю «БаДМ»; в іншій частині заяви суд відмовив. 
03.12.2025 Антимонопольний комітет України (далі за текстом - АМК, Комітет) подав до Господарського суду міста Києва клопотання про скасування заходів забезпечення позову та відмову у відкритті провадження. 
Клопотання мотивоване тим, що судом першої інстанції в порушення вимог статей 138, 140 ГПК України вжито заходи забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом зупинення виконання дії рішення АМК, оскільки ані чинне законодавство, ані міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не містить такого заходу забезпечення позову як зупинення виконання рішень органів Комітету. 
Комітет зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що Товариство вже оскаржило рішення АМК №697-р і ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі №910/13736/25 відмовлено у відкритті провадження, а тому відсутні підстави для звернення Товариства до суду із даним позовом. Крім того, Господарський суд міста Києва ухвалами від 30.10.2025 у справі №910/12276/25, від 26.11.2025 у справі №910/14665/25 та від 26.11.2025 у справі №910/14559/25 відмовив Товариству у забезпеченні позову. 
Факт зловживання Товариством процесуальними правами встановлено Господарським судом міста Києва в ухвалі від 26.11.2025 у справі №910/14665/25.
Таким чином, як стверджує Комітет, наявні підстави для скасування заходів забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 у справі №910/14711/25, передбачені статтею 145 ГПК України та відмови у відкритті провадження у справі, оскільки Товариство вже вкотре звертається до суду із аналогічним позовом, що є зловживанням процесуальними правами відповідно до положень статті 43 ГПК України та є підставою для залишення позовної заяви без розгляду. 
Господарський суд міста Києва ухвалою від 04.12.2025 клопотання Антимонопольного комітету України про скасування заходів забезпечення позову та відмову у відкритті провадження призначив до розгляду у судовому засіданні на 09.12.2025 на 12:00 год.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 09.12.2025 у справі №910/14711/25 відмовив у задоволенні клопотання АМК про скасування заходів забезпечення позову. 
Постановляючи вказану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що під час винесення ухвали від 02.12.2025 у даній справі про забезпечення позову було досліджено необхідність застосування заходу забезпечення позову у сфері конкурентного законодавства та необхідність вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову. 
За висновком суду першої інстанції, Законом України «Про захист економічної конкуренції» від 11.01.2001 №2210-III (далі за текстом - Закон №2210-ІІІ) чітко визначено право суду зупинити дію рішення органу АМК. 
Суд першої інстанції, проаналізувавши позови та заяви про забезпечення позову, подані Товариством (справи №910/12276/25, №910/13736/25, №910/14559/25 та №910/14665/25) зазначив, що спори про оскарження рішень Комітету №370-р та №697-р мають різні предмети та підстави доказування, у даному випадку, у межах справи №910/14711/25 позивач буде оскаржувати рішення Комітету №697-р, що, попри пов`язаність з рішенням Комітету №370-р, є окремим актом та підлягає оскарженню в межах ініціювання окремого позову у порядку статті 60 Закону №2210-III. 
При цьому відмова у відкритті провадження за позовом Товариства з підстав, визначених в ухвалі Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі №910/13736/25 не позбавляє Товариства права на повторне звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів, так само Товариство не позбавлене права на повторне звернення із заявою про забезпечення позову при наявності ухвал Господарського суду міста Києва від 26.11.2025 у справі №910/14665/25 та від 26.11.2025 у справі №910/14559/25. 
Судом першої інстанції зазначено, що на момент передачі заяви Товариства про забезпечення позову до пред`явлення позову №328/25/0045/002-Вих-Р від 25.11.2025 (надійшла до суду 26.11.2025) судді Щербакову С.О. за результатами проведення повторного автоматизованого розподілу заяви на підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 №01.3-16/327/25 у провадженні Господарського суду міста Києва не перебували інші/аналогічні заяви Товариства, що могли бути підставою для визнання зловживанням процесуальними правами подання Товариством декількох аналогічних за своїм змістом заяв про забезпечення позову до подання позовної заяви та як наслідок залишення позовної заяви Товариства без розгляду у зв`язку із поданням декількох аналогічних заяв. 
Господарський суд міста Києва ухвалою від 12.12.2025 відкрив провадження у справі №910/14711/25. 
Не погодившись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у даній справі, Комітет звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі №910/14711/25 та постановити нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі клопотання АМК про скасування заходів забезпечення позову за заявою Товариства. 
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги АМК посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Судом першої інстанції в порушення вимог статей 138, 140 ГПК України вжито заходи забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом зупинення виконання дії рішення АМК, проте ані чинне законодавство, ані міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не містить такого заходу забезпечення позову як зупинення виконання рішень органів Комітету.
Як зазначає АМК в апеляційній скарзі, у Товариства були відсутні підстави для звернення до суду із позовом до АМК про оскарження рішення АМК №697-р, оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі №910/13736/25 відмовлено у відкритті провадження, отже, відсутні підстави для повторного вирішення питання про забезпечення позову. Крім того, Господарський суд міста Києва ухвалами від 30.10.2025 у справі №910/12276/25, від 26.11.2025 у справі №910/14665/25 та від 26.11.2025 у справі №910/14559/25 відмовив Товариству у забезпеченні позову. Господарським судом міста Києва в ухвалі від 26.11.2025 у справі №910/14665/25 встановлено факт зловживання Товариством процесуальними правами.
За твердженням АМК, заходи забезпечення позову є непропорційними відносно суспільних інтересів, що має переваги перед інтересами окремих осіб. Подана Товариством заява про забезпечення позову спрямована на непропорційне порушення інтересів держави в особі Комітету та учасників ринку оптової реалізації лікарських засобів, які не є учасниками справи, що підтверджує підстави прийняття Комітетом рішення №697-р, яке спрямоване на захист суспільних інтересів та відвернення негативних наслідків для суб`єктів господарювання. 
АМК вважає помилковим висновок суду першої інстанції, який погодився із доводами Товариства про те, що рішення АМК №370-р матиме негативний вплив на його діяльність, оскільки Товариство у період порушення отримав чистий прибуток у розмірі 16 827 534 000,00 грн, що дозволяє виконати зобов`язання, визначені законодавством про захист економічної конкуренції, при цьому штраф складає 3,5 % від суми виручки Товариства. Крім того, Товариством не надано докази збитковості та фінансового стану. 
Як зазначає АМК, обрані Товариством заходи забезпечення позову є тотожними задоволенню позовних вимог, що суперечить частині 11 статті 137 ГПК України. 
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.12.2025 апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі №910/14711/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Ткаченко Б.О. - головуючий суддя, Гаврилюк О.М., Сулім В.В.
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 13.01.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі №910/14711/25; призначив до розгляду у судовому засіданні апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі №910/14711/25 на 12.02.2026 на 11 год. 00 хв. 
Водночас АМК оскаржило до Північного апеляційного господарського суду ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 у справі №910/14711/25 про забезпечення позову. 
Господарський суд міста Києва ухвалою від 18.12.2025 зупинив провадження у справі №910/14711/25 до повернення матеріалів справи до Господарського суду міста Києва. 
Північний апеляційний господарський суд постановою від 15.01.2026 у справі №910/14711/25 апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 у справі №910/14711/25 задовольнив; ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 у справі №910/14711/25 скасував в частині задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «БаДМ» про вжиття заходів забезпечення позову; в іншій частині ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 у справі №910/14711/25 залишив без змін; у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «БаДМ» про вжиття заходів забезпечення позову відмовив повністю.
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду постановою від 26.03.2026 у справі №910/14711/25 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БаДМ» задовольнив частково; постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 у справі №910/14711/25 в оскаржуваній частині залишив без змін з мотивів, викладених у цій постанові.
20.04.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив Товариства на апеляційну скаргу АМК на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі №910/14711/25, в якому Товариство просить суд апеляційної інстанції закрити апеляційне провадження у даній справі у зв`язку із відсутністю предмета апеляційного оскарження, оскільки, на думку Товариства, враховуючи скасування Північним апеляційним господарським судом постановою від 15.01.2026 ухвали Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 у справі №910/14711/26 про вжиття заходів забезпечення позову та зміну мотивів постанови Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду постановою від 26.03.2026 у даній справі, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 у справі №910/14711/25, є скасованими. 
Після повернення справи №910/14711/25 з Верховного Суду, Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 23.04.2026 заяву колегії суддів у складі: Ткаченка Б.О. - головуючого судді, Гаврилюка О.М., Суліма В.В. про самовідвід від розгляду справи №910/14711/25 задовольнив. Матеріали справи №910/14711/25 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень статті 32 ГПК України.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2026 справу №910/14711/25 за апеляційною скаргою Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Владимиренко С.В. - головуючий, Ходаківська І.П., Демидова А.М.
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 26.04.2026 прийняв до свого провадження апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі №910/14711/25 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Владимиренко С.В. - головуючий, Ходаківська І.П., Демидова А.М.; призначив розгляд апеляційної скарги Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі №910/14711/25 у судовому засіданні на 12.05.2026 на 12 год. 15 хв.
Товариство (позивач у даній справі) своїх представників в судове засідання, призначене на 12.05.2026, не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення ухвали Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2026 у справі №910/14711/25 до його електронного кабінету. 
Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, справа №910/14711/25 розглядається судом апеляційної інстанції за відсутності представника позивача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи. 
12.05.2026 у судовому засіданні представник АМК (відповідач у даній справі) підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі №910/14711/25 скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі клопотання АМК про скасування заходів забезпечення позову за заявою Товариства. 
Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила наступне.
Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Згідно з частиною 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Отже, суд має право вжити заходи забезпечення позову, передбачені у частині першій статті 137 ГПК України, та інші заходи у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Разом з цим, за приписами статті 145 ГПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.
Ухвала господарського суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена.
Мотивуючи клопотання про скасування заходів забезпечення позову АМК зазначило, що ані чинне законодавство, ані міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не містить такого заходу забезпечення позову як зупинення виконання рішень органів Комітету. 
З цього приводу суд апеляційної інстанції звертається до правових висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 26.03.2026 у даній справі, а саме: 
« 41. Ураховуючи зміст, структуру та значення норм статей 48, 56, 60 Закону №2210-III, Верховний Суд зазначає, що рішення органів АМК набирає чинності з дня його прийняття, є обов`язковим для виконання і, за загальним правилом, прийняття господарським судом до розгляду позовної заяви про визнання недійсним рішення органів АМК не зупиняє його виконання, крім випадків, якщо рішення АМК прийнято, зокрема, згідно з частиною першою статті 48 Закону 2210-III, у разі якщо органом АМК відповідно до частини третьої статті 48 Закону 2210-III чи господарським судом не визначено інше. При цьому, Верховний Суд відзначає, що не потрібно окремого судового рішення про зупинення виконання рішення АМК, прийнятого, зокрема, згідно з частиною першою статті 48 Закону 2210-III у зв`язку з порушенням судом провадження за позовною заявою суб`єкта господарювання про визнання такого рішення недійсним.
42. Верховний Суд висновує, що поняття «зупинення дії рішення АМК» та «зупинення виконання рішення АМК» не є тотожними поняттями, що обумовлюється правовою суттю та правовими наслідками, про що свідчить аналіз статей 48, 56, 60 Закону №2210-III.
43. Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16.03.2026 у справі №910/11233/25, згідно з якими:
« 31. З наведених норм права вбачається, що певні рішення АМК, визначені частиною першою статті 48 Закону №2210-III, зокрема, про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, встановлюють певні обставини та не зобов`язують суб`єктів вчиняти подальші дії на їх виконання. Натомість інші рішення АМК, визначені частиною першою статті 48 Закону №2210-III зокрема, про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зобов`язання органу влади чи місцевого самоврядування скасувати або змінити прийняті ними рішення чи розірвати угоди, про примусовий поділ суб`єкта господарювання, накладення штрафу, блокування цінних паперів, усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зобов`язують суб`єктів вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення на виконання цих рішень.
32. Враховуючи це, наведені норми статей 48, 56, 60 Закону №2210-III розмежовують поняття 1) зупинення дії та 2) зупинення виконання рішень органів АМК. Зупинення дії рішення АМК полягає в тому, що таке рішення або його частина не діють протягом часу їх зупинення, відповідно, не створюють наслідків для зазначених у них суб`єктів, у тому числі щодо їх виконання. У свою чергу, зупинення виконання рішення АМК не зупиняє його дію, проте зупиняє виконання зазначеними в ньому суб`єктами зобов`язань, покладених на них цим рішенням.
33. При цьому, наведені норми статей 48, 56, 60 Закону №2210-III передбачають такий механізм. За загальним правилом прийняття господарським судом до розгляду заяви про визнання недійсним рішення органу АМК не зупиняє його виконання.
Проте, якщо рішення АМК прийняте згідно з частиною першою статті 48 Закону №2210-III, порушення судом провадження у справі про визнання його недійсним зупиняє виконання такого рішення на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного судового рішення (постанови) та не вимагає окремого рішення суду для цього.
Разом із тим, з метою захисту суспільних інтересів чи відвернення негативних або непоправних наслідків для суб`єктів господарювання АМК може прийняти рішення про визнання свого рішення, таким, дія якого не зупиняється у зв`язку з порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним або переглядом відповідного судового рішення (постанови), за умови якщо судом раніше не було зупинено дію такого рішення АМК.
Таке рішення АМК про визнання свого рішення таким, дія якого не зупиняється, в силу частини четвертої статті 60 має наслідком також не зупинення виконання цього рішення. При цьому, незалежно від прийняття АМК такого рішення, у разі наявності достатніх підстав, господарський суд може зупинити дію рішення органу АМК.
Оскільки зупинення дії рішення АМК включає в себе зупинення його виконання, господарський суд в залежності від обставин справи може прийняти рішення як про зупинення дії, так і про зупинення виконання такого рішення повністю або в частині».
44. Аналіз статей 48, 56, 60 Закону №2210-III та правових висновків Верховного Суду щодо їх застосування, надає Верховному Суду можливість виснувати, що виконання рішення АМК, прийнятого, зокрема, згідно з частиною першою статті 48 Закону №2210-III, зупиняється у разі порушення судом провадження у справі про визнання таких рішень недійсними. Водночас, АМК має право, а відтак має повноваження (з метою захисту суспільних інтересів чи відвернення негативних або непоправних наслідків для суб`єктів господарювання) прийняти мотивоване рішення про визнання рішення, яке прийняте, зокрема, згідно з частиною першою статті 48 Закону №2210-III, таким, дія якого не зупиняється у зв`язку з порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним або перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, і таке рішення АМК в силу частини четвертої статті 60 Закону №2210-III обумовлює не зупинення виконання оскаржуваного рішення. В свою чергу, суд має право, тобто суд має повноваження зупинити дію саме оскаржуваного рішення АМК, зокрема, передбаченого частиною першою статті 48 Закону №2210-III, (незалежно від прийняття АМК рішення про не зупинення його дії) у разі наявності достатніх підстав.
44.1. Отже, оскільки зупинення дії рішення АМК, прийнятого, зокрема, відповідно до частини першої статті 48 Закону №2210-III, зупиняє саме його юридичну силу на час розгляду справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, що відповідно унеможливлює його використання як підстави для виконання, а тому має наслідком зупинення його виконання, господарський суд в залежності від обставин справи за наявності достатніх підстав має право прийняти рішення про зупинення дії рішення АМК, прийнятого відповідно до частини першої статті 48 Закону №2210-III (повністю або частини), що і матиме наслідком зупинення виконання рішення АМК, прийнятого відповідно до частини першої статті 48 Закону №2210-III, що оскаржується суб`єктом господарювання у справі про визнання недійсними саме цих рішень АМК.
45. За наведеного, Верховний Суд зазначає, що всі питання, пов`язані з зупиненням дії рішення АМК, прийнятого згідно з частиною першою статті 48 Закону №2210-III, мають вирішуватися господарським судом, який розглядає справу про визнання рішення АМК, прийнятого, зокрема, відповідно до частини першої статті 48 Закону №2210-III, недійсним.
46. Саме під час розгляду справи про визнання недійсним рішення АМК, прийнятого згідно з частиною першою статті 48 Закону №2210-III, господарський суд у разі подання позивачем заяви про зупинення його дії, має дослідити та надати оцінку: мотивам рішення АМК про не зупинення дії рішення АМК; доводам позивача на обґрунтування його заяви про наявність достатніх підстав для зупинення дії рішення АМК, дослідити та оцінити надані сторонами докази на підтвердження їх мотивів та доводів, та прийняти обґрунтоване судове рішення.
47. При цьому, окреме зупинення судом дії або виконання рішення АМК про не зупинення дії або зупинення виконання рішення АМК, прийнятого згідно з частиною першою статті 48 Закону №2210-III, нормами статей 48, 56, 60 Закону №2210-III не передбачено, адже норма частини четвертої статті 60 цього Закону передбачає, що АМК може прийняти рішення про не зупинення дії рішення, яке прийняте відповідно до частини першої статті 48 Закону №2210-III, в той час як норма частини п`ятої цієї статті встановлює, що суд незалежно від прийняття АМК рішення про не зупинення рішення АМК, має право зупинити дію рішення АМК, прийнятого згідно з частиною першою статті 48 Закону №2210-III, за наявності достатніх підстав.
48. Отже, зазначені норми статей 48, 60 Закону №2210-III регулюють відносини зупинення дії або виконання саме рішення АМК, прийнятого відповідно до частини першої статті 48 Закону №2210-III, а не рішення АМК про не зупинення дії або виконання такого рішення АМК.
49. Верховний Суд враховує, що рішення АМК про не зупинення дії рішення АМК, прийнятого, зокрема, згідно з частиною першою статті 48 Закону №2210-III, не створює самостійних наслідків для суб`єктів господарювання, не покладає на них ніяких зобов`язань, а лише «відновлює перебіг строків», передбачених абзацом першим частини третьої статті 56 Закону №2210-III (щодо сплати штрафу) та дію встановлених зобов`язань у рішеннях АМК, прийнятих відповідно до частини першої статті 48 Закону №2210-III.
49.1. В свою чергу, у разі наявності достатніх підстав і незалежно від прийняття АМК рішення про не зупинення дії рішення АМК, прийнятого, зокрема, відповідно до частини першої статті 48 Закону №2210-III, суд має право зупинити дію цього рішення.
50. Оскільки наслідки для суб`єктів господарювання та зобов`язання з виконання виникають саме з рішення АМК, прийнятого відповідно до частини першої статті 48 Закону №2210-III, норми статей 48, 60 Закону №2210-III передбачають можливість зупинення дії лише цих рішень АМК, що і матиме наслідком зупинення виконання.
51. Як установлено судом апеляційної інстанції, рішенням АМК №370-р, зокрема, визнано, що Товариство вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та частиною третьою статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які полягають в одночасному або з інтервалом у декілька днів установленні протягом березня 2020 - грудня 2023 року однакових та/або подібних цін реалізації лікарських засобів, зокрема Спазмалгону, Евказоліну аква та інших, з урахуванням відсутності чітких та прозорих механізмів ціноутворення, при тому, що аналіз ситуації на ринку оптової реалізації лікарських засобів спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення таких дій, які призвели до обмеження конкуренції на ринку оптової реалізації лікарських засобів.
51.1. Також саме цим рішенням АМК накладено на заявника штраф у розмірі 2 374 168 475 грн та зобов`язано, зокрема, Товариство протягом одного року з дати отримання цього рішення один раз на шість місяців, не пізніше 25-го числа місяця, наступного за звітним, надавати на адресу АМК інформацію про ціни реалізації лікарських засобів Спазмалгон (таблетки № 20 виробництва компанії «Teva»), Евказолін аква (спрей назальний 1 мг/г по 10 г виробництва Акціонерного товариства «Фармак»), Біфрен® (капсули по 250 мг № 20 (10x2) виробництва компанії «Асіпо»), Нейроксон® (таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 500 мг №20 виробництва корпорації «Артеріум»), Мовіназа® - 20 мг (таблетки, вкриті оболонкою, кишковорозчинні, по 20 мг № 30 (10х3) виробництва Movi Health) у розрізі кожної дати здійснення операції зі збуту відповідного лікарського засобу, суб`єкта господарювання та обсягу придбаного ним товару за відповідною ціною. Інформацію надавати у форматі «.xls» (Microsoft Office Excel 2003) на електронному носієві (з накладенням електронного цифрового підпису) за формою, наведеною в додатку 12 до цього рішення.
51.2. Товариство звернулося до суду з позовом про визнання недійсним та скасування рішення АМК №370-р від 31.07.2025, у частині, що стосується Товариства. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 прийнято позовну заяву Товариства до розгляду та відкрито провадження у справі №910/12276/25.
51.3. АМК 23.10.2025 прийняло рішення №697-р, яким рішення АМК від 31.07.2025 №370-р визнав таким, дія якого не зупиняється у зв`язку з порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним, переглядом відповідного рішення (постанови) господарського суду.
51.4. Рішення мотивоване тим, що основним завданням АМК відповідно до пункту 1 статті 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції, а абзацом четвертим статті 4 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» встановлено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.
51.5. Відповідно до пункту 23 рішення АМК від 23.10.2025 №697-р, дії, зокрема, Товариства, які полягали у встановленні протягом березня 2020 - грудня 2023 року однакових та/або подібних цін реалізації лікарських засобів, зокрема Спазмалгону, Евказоліну аква та інших, з урахуванням відсутності чітких та прозорих механізмів ціноутворення, при тому, що аналіз ситуації на ринку оптової реалізації лікарських засобів спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення таких дій відповідачами, безпосередньо й негативно впливають на формування ціни лікарського засобу для кінцевих споживачів (закладів охорони здоров`я, населення), захист прав яких забезпечує АМК відповідно до статей 3 та 4 Закону України «Про Антимонопольний комітет України».
51.6. Питання ціноутворення лікарських засобів становить питання інтересів національної безпеки, оскільки Указом Президента України від 05.02.2025 №69/2025 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.02.2025 «Про подальшу реалізацію програм підтримки українців на основі гарантування економічної стійкості держави та посилення заходів очищення фінансової системи України» та Указом Президента України від 12.02.2025 №82/2025 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12.02.2025 «Про додаткові заходи щодо забезпечення доступності лікарських засобів для українців».
52. За обставинами цієї справи звернення позивача із заявою про забезпечення позову було обумовлено тим, що АМК прийняв Рішення № 697-р, відповідно до якого дія оскаржуваного у цій господарській справі Рішення №370-р не зупиняється у зв`язку з порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним.». 
Таким чином, враховуючи вищенаведені висновки Верховного Суду, які в силу статті 236 ГПК України враховуються судом апеляційної інстанції ври виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин щодо застосування норм права, окреме зупинення судом дії або виконання рішення АМК, прийнятого на підставі частини 3 статті 48 Закону №2210-III, про не зупинення дії або зупинення виконання рішення АМК, прийнятого згідно з частиною 1 статті 48 Закону №2210-III, нормами статей 48, 56, 60 Закону №2210-III не передбачено. 
За таких обставин, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання АМК про скасування заходів забезпечення позову дійшов помилкового висновку про те, що Законом №2210-ІІІ чітко визначено право суду зупинити дію рішення органу АМК, оскільки зупинення судом дії або виконання рішення АМК, прийнятого на підставі частини 3 статті 48 Закону №2210-III, про не зупинення дії або зупинення виконання рішення АМК, прийнятого згідно з частиною першою статті 48 Закону №2210-III, нормами статей 48, 56, 60 Закону №2210-III не передбачено. 
Щодо вимоги АМК, викладеної у клопотанні про скасування заходів забезпечення позову про відмову у відкритті провадження у справі, а у разі надходження позовної заяви залишення її без розгляду у зв`язку із поданням Товариством декількох аналогічних за своїм змістом заяв у відкритті провадження якої було відмовлено, то слід зазначити наступне. 
Відповідно до положень статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.
Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 24.01.2022 у справі №911/2737/17 зазначив, що доволі важко провести межу між правомірною реалізацією власних прав і зловживанням правами, оскільки зовні вони виглядають однаково.
Основним критерієм для висновку про визнання дій зловживанням процесуальними правами є їх невідповідність завданню господарського судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави, а саме перешкоджання судочинству.
Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (аналогічні правові висновки викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/1873/17).
Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесенню законного та обґрунтованого рішення, а також створенню особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб. Процесуальні права надаються законом тим особам, які беруть участь у процесі, для сприяння суду у розгляді справ, правильному вирішенню спору. І кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту тощо) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним (аналогічні правові висновки викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.08.2019 у справі №905/945/18).
Під зловживанням процесуальними правами слід розуміти особливої форми процесуальне правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників судового процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав, які здійснюються лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом стосовно відомих обставин справи, у цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь у справі, а також з метою перешкодити суду розглянути і вирішити справу.
Судом апеляційної інстанції враховано, що на момент передачі заяви Товариства про забезпечення позову до пред`явлення позову №328/25/0045/002-Вих-Р від 25.11.2025 (надійшла до суду 26.11.2025) судді Щербакову С.О. за результатами проведення повторного автоматизованого розподілу заяви на підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 №01.3-16/327/25 у провадженні Господарського суду міста Києва не перебували інші/аналогічні заяви Товариства, що могли бути підставою для визнання зловживанням процесуальними правами подання Товариством декількох аналогічних за своїм змістом заяв про забезпечення позову до подання позовної заяви та як наслідок залишення позовної заяви Товариства без розгляду у зв`язку із поданням декількох аналогічних заяв. на момент передачі заяви Товариства про забезпечення позову до пред`явлення позову №328/25/0045/002-Вих-Р від 25.11.2025 (надійшла до суду 26.11.2025) судді Щербакову С.О. за результатами проведення повторного автоматизованого розподілу заяви на підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 №01.3-16/327/25 у провадженні Господарського суду міста Києва не перебували інші/аналогічні заяви Товариства, що могли бути підставою для визнання зловживанням процесуальними правами подання Товариством декількох аналогічних за своїм змістом заяв про забезпечення позову до подання позовної заяви та як наслідок залишення позовної заяви Товариства без розгляду у зв`язку із поданням декількох аналогічних заяв.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 12.12.2025 відкрив провадження у справі №910/14711/25. 
Таким чином, у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває лише справа №910/14711/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БаДМ» до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення АМК №697-р від 23.10.2025. 
За таких обставин, клопотання АМК про скасування заходів забезпечення позову та відмову у відкритті провадження підлягає задоволенню частково. 
За приписами статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно із частиною 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
За змістом статті 236 ГПК України (частини 1-5) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні клопотання АМК про скасування заходів забезпечення позову, а тому ухвала Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі №910/14711/25 підлягає скасуванню. 
Щодо клопотання позивача, викладеного у відзиві на апеляційну скаргу АМК на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі №910/14711/25 про закриття апеляційного провадження у зв`язку із відсутністю предмета оскарження, то слід зазначити наступне. 
Предметом апеляційного оскарження є ухвала Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі №910/14711/25, якою суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання АМК про скасування заходів забезпечення позову. Тоді як скасування Північним апеляційним господарським судом постановою від 15.01.2026 ухвали Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 у справі №910/14711/26 про вжиття заходів забезпечення позову та зміна мотивів постанови Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду постановою від 26.03.2026 у даній справі, мало наслідком скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 у справі №910/14711/25 та відмови у задоволенні заяви Товариства про забезпечення позову. 
За приписами частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Отже, скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 у справі №910/14711/25 та відмова у задоволенні заяви Товариства про забезпечення позову, не нівелює обов`язок суду апеляційної інстанції щодо апеляційного перегляду ухвали Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі №910/14711/25 за апеляційною скаргою АМК. 
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам апелянта із посиланням на норми процесуального права, які підлягають застосуванню при розгляді заяви про скасування заходів забезпечення позову. 
Згідно із частиною 1 статті 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. 
Згідно статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі №910/14711/25, скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі №910/14711/25 та часткове задоволення клопотання Антимонопольного комітету України про скасування заходів забезпечення позову. 
Відповідно до частини 11 статті 145 ГПК України примірник ухвали про скасування заходів забезпечення позову невідкладно після набрання такою ухвалою законної сили надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову, для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову.
Керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі №910/14711/25 задовольнити. 
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі №910/14711/25 скасувати.
3. Клопотання Антимонопольного комітету України про скасування заходів забезпечення позову та відмову у відкритті провадження задовольнити частково.
4. Скасувати, вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 у справі №910/14711/25 заходи забезпечення позову. 
5. У задоволенні іншої частини клопотання Антимонопольного комітету України відмовити. 
6. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «БаДМ» у задоволенні клопотання про закриття апеляційного провадження у справі №910/14711/25.
7. Матеріали справи №910/14711/25 повернути до Господарського суду міста Києва.
8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені у статтях 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 18.05.2026. 

Головуючий суддя С.В. Владимиренко 

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська