ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
30квітня 2026 року
м. Київ
справа № 9901/459/21
провадження № 11-329заі25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідачки Стрелець Т. Г.,
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартинюк Н. М., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Наконечний Віталій Леонідович, на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 серпня 2025 року (судді Хохуляк В. В., Васильєва І.А., Гімон М. М., Дашутін І. В., Ханова Р. Ф.) у справі № 9901/459/21 за її позовом до Верховної Ради України про визнання протиправним та скасування індивідуального акта, зобов`язання вчинити дії,
У С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст позовних вимог
1. У листопаді 2021 року народний депутат України ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (далі - Касаційний адміністративний суд, КАС ВС) як суду першої інстанції з позовною заявою до Верховної Ради України (далі - ВРУ, відповідач), у якій просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Верховної Ради України про позбавлення народного депутата України ОСОБА_1 права брати участь у п`яти пленарних засіданнях ВРУ, прийняте 05 листопада 2021 року на двадцятому пленарному засіданні шостої сесії ІХ скликання;
- зобов`язати ВРУ опублікувати у газеті ВРУ «Голос України» оголошення про прийняття судом пункту 1 резолютивної частини рішення суду;
- зобов`язати головуючого на пленарному засіданні ВРУ під час пленарного засідання оголосити про прийняття судом пункту 1 резолютивної частини рішення суду.
Короткий зміст судових рішень 
2. Касаційний адміністративний суд рішенням від 05 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
Визнав протиправним та скасував рішення ВРУ про позбавлення народного депутата України ОСОБА_1 права брати участь у п`яти пленарних засіданнях ВРУ, прийняте 05 листопада 2021 року на двадцятому пленарному засіданні шостої сесії ВРУ ІХ скликання. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Стягнув з ВРУ на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн.
3. Додатковим рішенням від 07 червня 2023 року Касаційний адміністративний суд задовольнив частково заяву представника позивачки про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ВРУ на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 537,50 грн.
У задоволенні решти вимог заяви представника позивачки про розподіл витрат на професійну правничу допомогу відмовив.
4. Велика Палата Верховного Суду (далі - Велика Палата) постановою від 09 листопада 2023 року апеляційну скаргу ВРУ на рішення Касаційного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року залишила без задоволення, а рішення КАС ВС - без змін. Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ВРУ на додаткове рішення Касаційного адміністративного суду від 07 червня 2023 року залишино без задоволення, додаткове рішення без змін.
5. Додатковою постановою від 18 січня 2024 року Велика Палата задовольнила заяву адвокатки Грицаєнко О. П., яка діяла в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у справі № 9901/459/21 у суді апеляційної iнстанцiї.
Стягнула на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ВРУ судові витрати в розмірі 33 330,50 грн.
6. 30 липня 2025 року до Касаційного адміністративного суду надійшла заява представника позивачки про зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду, подана в порядку статей 381-1, 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Заявник просив суд зобов`язати ВРУ протягом десяти робочих днів з моменту постановлення відповідної ухвали Касаційним адміністративним судом подати до суду звіт про виконання судових рішень у справі № 9901/459/21, а саме:
- рішення Касаційного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року про стягнення з ВРУ на користь позивачки судового збору в розмірі 908,00 грн;
- додаткового рішення Касаційного адміністративного суду від 07 червня 2023 року про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ВРУ на користь позивачки судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 537,50 грн;
- додаткової постанови Великої Палати від 18 січня 2024 року про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ВРУ на користь позивачки судових витрат у розмірі 33 330, 50 грн.
7. Заява обґрунтована тим, що ВРУ в особі головного розпорядника бюджетними коштами - Управлінням справами Апарату ВРУ частково виконано зазначені вище судові рішення, а саме сплачено ОСОБА_1 : 730,94 грн (не сплаченими залишаються 177,06 грн); 13 312,69 грн (не сплаченими залишаються 3 224,81 грн); 26 831,05 грн (не сплаченими залишаються 6 499,45 грн). Решту коштів не сплачено з посиланням на те, що вони були утримані Управлінням справами Апарату ВРУ, як податковим агентом, в якості податків та зборів під час виплати доходу ОСОБА_1 .
Заявник зазначив, що відповідач не виконав судових рішень у сумі 9 901,32 грн.
Наполягав, що сума судових витрат, яка підлягає відшкодуванню на користь ОСОБА_1 (судовий збір) за судовим рішенням, спрямовується на відшкодування збитків, завданих їй шляхом заподіяння матеріальної шкоди, спричиненої витратами на скасування протиправного рішення ВРУ. 
У розумінні ж підпункту 7 підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового Кодексу України сума судових витрат, що підлягають відшкодуванню, не відноситься до загального оподаткованого доходу ОСОБА_1 та не є базою утримання податку на доходи фізичних осіб і військового збору.
Також у заяві зазначено, що видані в адміністративній справі № 9901/459/21 виконавчі листи від 21 січня 2024 року повернуто позивачці без виконання листом Державної казначейської служби України від 20 березня 2025 року, оскільки у відповідача немає ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Крiм того, ВРУ не обслуговується та не має відкритих рахунків в органах Казначейства.
8. Ухвалою Касаційного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви позивачки про зобов`язання подати звіт про виконання судових рішень у справі № 9901/459/21.
9. Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у добровільному порядку правильно визначив суму, що підлягає відшкодуванню за рішеннями у цій справі. Натомість представник позивачки не зазначив про зловживання відповідачем процесуальними правами у процесі добровільного виконання судових рішень, фактів зволікання чи несвоєчасності виконання судових рішень.
Спірним же для сторін є питання правомірності нарахування Управлінням справами Апарату ВРУ податку на доходи фізичних осіб та військового збору на суму судових витрат, які підлягають відшкодуванню позивачці за рішеннями суду, при виконанні Управлінням функцій податкового агента.
Водночас таке питання не є предметом дослідження у порядку розгляду заяви про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, оскільки воно стосується застосування норм матеріального права у податкових правовідносинах і може бути предметом розгляду окремого судового провадження.
Короткий зміст та обґрунтування вимог, наведених в апеляційній скарзі
10. Не погодившись з ухвалою Касаційного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року, представник позивачки подав до Великої Палати апеляційну скаргу про її скасування та задоволення його заяви. 
11. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що, постановляючи оскаржувану ухвалу, Касаційний адміністративний суд не врахував принципу ефективності судового процесу в адміністративному судочинстві, а також того, що судовий контроль за виконанням судового рішення не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Суд дійшов висновків про виконання ВРУ судових рішень на стадії розгляду питання про необхідність зобов`язання подати звіт, що є передчасним, адже суд може надати оцінку обставинам виконання рішення лише на стадії розгляду поданого звіту.
Сама обставина нарахування ВРУ належної позивачці до виплати суми судових витрат не може свідчити про виконання рішень, оскільки сума не виплачена в повному обсязі.
12. 05 листопада 2025 року від представника скаржниці Наконечного В. Л. до Великої Палати надійшла заява про розподіл судових витрат, понесених у судах першої та апеляційної інстанцій у межах розгляду цієї справи, шляхом стягнення з ВРУ за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
Заява обґрунтована тим, що на стадії виконання судових рішень у цій справі ОСОБА_1 понесла судові витрати, а саме: 2 422, 40 грн - розмір сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Касаційного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року; 14 000,00 грн - за надану правничу допомогу в суді першої інстанції та 6 000,00 грн у суді апеляційної інстанції.
Посилаючись на норму частини восьмої статті 139 КАС України, представник скаржниці зазначає, що стягнення з відповідача зазначених сум є ефективним способом судового захисту ОСОБА_1 , оскільки спір виник унаслідок неправильних дій відповідача.
Рух апеляційної скарги
13. Велика Палата ухвалою від 04 вересня 2025 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивачки на ухвалу Касаційного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року.
Ухвалою Великої Палати від 08 жовтня 2025 року задоволено заяву судді Дашутіна І. В. про самовідвід та відведено його від участі у розгляді справи № 9901/459/21.
Ухвалою від 09 жовтня 2025 року Велика Палата призначила справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) на 30 жовтня 2025 року.
Чергове судове засідання призначено на 30 квітня 2026 року.
Позиція відповідача щодо апеляційної скарги позивачки
14. 22 вересня 2025 року до Великої Палати надійшов відзив ВРУ на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вона заперечувала проти задоволення скарги з огляду на виконання судових рішень у цій справі. Повідомлено, що з метою добровільного виконання рішень суду у справі № 9901/459/21 Управління справами Апарату ВРУ (яке є головним розпорядником бюджетних коштів) звернулося до Державної податкової служби України про надання індивідуальної податкової консультації щодо практичного застосування норм законодавства в частині оподаткування як додаткового блага у вигляді суми грошового відшкодування судових витрат (судового збору та витрат на правничу допомогу) за рішенням суду. 
Державна податкова служба України надала індивідуальну податкову консультацію від 19 березня 2024 року №1460/ІПК/99-00-24-03-03 ППК, у якій зазначила правові підстави щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб, а також військовим збором суми грошового відшкодування судових витрат (судового збору та витрат на правничу допомогу). Згідно з указаною податковою консультацією сума судових витрат (судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи), яка відшкодовується фізичній особі за рішенням суду юридичною особою, включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу такого платника як додаткове благо та оподатковується податком на доходи фізичних осіб і військовим збором на загальних підставах. 
З огляду на роз`яснення Державної податкової служби України Управління справами Апарату ВРУ на виконання рішень суду в добровільному порядку здійснило нарахування до відшкодування ОСОБА_1 понесених судових витрат у розмірі 50 776 грн з одночасним вирахуванням із цієї суми податків і зборів.
15. 19 листопада 2025 року від відповідача до Великої Палати надійшли пояснення, в яких заперечується проти задоволення заяви скаржниці від 05 листопада 2025 року про розподіл судових витрат з огляду на її необґрунтованість. 
Норми права, які регулюють спірні правовідносини, та висновки Великої Палати щодо їх застосування при вирішенні спору в цій справі
16. Заслухавши суддю-доповідачку, дослідивши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі доводи, Велика Палата дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Відповідно до норм статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Норми Конституції України щодо обов`язковості виконання судового рішення знайшли своє відображення також у нормах КАС України та Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII). 
Так, згідно з частиною першою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ, або за принципом взаємності, - за її межами.
Частини друга - четверта статті 13 Закону № 1402-VIII визначають, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Відповідно до змісту статті 381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.
За нормою частини першої статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (абзац перший).
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення (абзац 2).
Таким чином, абзац перший частини першої статті 382 КАС України визначає, що суд першої інстанції може (має право) зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Така можливість пов`язується з поданням письмової заяви особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або з власною ініціативою суду.
Водночас абзац другий частини першої статті 382 КАС України визначає певний перелік справ, до якого не належить ця справа, у яких суд за письмовою заявою заявника зобов`язує (має обов`язок) суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення.
17. Частина перша статті 382-1 КАС України визначає, що суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.
За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (частина друга вказаної статті).
Велика Палата підкреслює, що зазначені процесуальні дії в контексті вказаних норм, є диспозитивним правом суду, яке суд може використовувати залежно від наявності об`єктивних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами.
Так, підставою для зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення є обставини, які ставлять під сумнів виконання цим суб`єктом судового рішення. У такому разі йдеться не про будь-якого суб`єкта владних повноважень і не про будь-який обов`язок, який може виникнути у зв`язку з набранням судовим рішенням законної сили, а саме про виконання відповідачем в адміністративній справі обов`язку (обов`язків), який (які) покладено на нього судовим рішенням.
18. Норма частини першої статті 382-2 КАС України визначає, що суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.
Відповідно до частини другої вказаної статті звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення має містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається звіт; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає звіт, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); 4) номер справи, в межах якої ухвалено відповідне судове рішення; 5) відомості про виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання; 6) у разі невиконання судового рішення: орієнтовні строки виконання такого рішення та їх обґрунтування; відомості про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень, які заходи вжито та вживаються ним для їх усунення; 7) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до звіту та підтверджують обставини, зазначені у ньому.
Отже, відповідно до змісту вказаних норм логічним є висновок, що задоволення заяви про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення має на меті встановлення, зокрема, таких обставин: чи виконано рішення суду, якщо так, то у який строк, порядок та спосіб.
19. З матеріалів заяви представника ОСОБА_1 та відзиву на неї суд першої інстанції встановив, що відповідач не заперечував проти необхідності виконання судових рішень у частині стягнення на користь позивачки судових витрат. У добровільному порядку нарахував відповідну до виплати суму, проте при її виплаті як податковий агент вирахував з неї суми податку і збору.
Проти вказаних обставин представник позивачки не заперечує.
Таким чином, у суду першої інстанції станом на час розгляду заяви позивачки вже була інформація, з метою отримання якої суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення.
Зміст цієї інформації дає змогу зрозуміти, що ОСОБА_1 не погоджується зі способом виконання ВРУ рішень у цій справі, а саме стягненням відповідачем сум податку та збору, який, на думку позивачки, порушує її права.
Ураховуючи викладене, Велика Палата вважає за доречне зазначити, що одним зі способів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах є визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Особливості застосування такого способу судового контролю за виконанням судових рішень визначені статтею 383 КАС України.
Відповідно до частини четвертої статті 383 КАС України заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
З матеріалів цієї справи вбачається, що Касаційний адміністративний суд 21 лютого 2024 року видав три виконавчі листи, а саме: 
- на виконання рішення КАС ВС від 05 квітня 2023 року. Строк пред`явлення рішення до виконання - 10 листопада 2026 року;
- на виконання додаткового рішення КАС ВС від 07 червня 2023 року. Строк пред`явлення рішення до виконання - 10 листопада 2026 року;
- на виконання додаткової постанови КАС ВС від 18 січня 2024 року. Строк пред`явлення рішення до виконання - 19 січня 2027 року. 
Таким чином, граничний строк пред`явлення до виконання виконавчих листів, виданих за відповідними рішеннями КАС ВС, не сплинув, що у свою чергу не позбавляло заявницю можливості звернутись до суду із заявою відповідно до статті 383 КАС України.
У зв`язку з наведеними обставинами Велика Палата погоджується з висновком Касаційного адміністративного суду про наявність підстав для відмови в задоволенні такої заяви.
20. Разом з цим Велика Палата вважає помилковими висновки Касаційного адміністративного суду, що порушені сторонами питання, які стосуються застосування норм матеріального права при виконанні судових рішень у цій справі, можуть бути предметом розгляду окремого судового провадження.
Велика Палата в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а на підставі аналізу положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» дійшла висновку, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом.
Отже, забезпечення виконання судового рішення не може породжувати нові спори та бути предметом їх розгляду. Така гарантія, як забезпечення виконання рішення, досягається вжиттям спеціальних заходів впливу на боржника.
За такого правового регулювання вказаних правовідносин у цій частині доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
21. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 317 КАС України).
Суд першої інстанції однією з підстав для відмови в задоволенні заяви скаржниці про зобов`язання подати звіт про виконання судових рішень у цій справі вказав, що порушені сторонами питання не є предметом дослідження в порядку, встановленому статтею 382 КАС України. Вони стосуються застосування норм матеріального права в податкових правовідносинах і можуть бути предметом розгляду окремого судового провадження. 
Оскільки Велика Палата не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково шляхом зміни мотивувальної частини ухвали Касаційного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року щодо підстав відмови в задоволенні заяви, поданої в порядку статті 382 КАС України, з викладенням її в редакції цієї постанови.
22. З огляду на результат апеляційного перегляду ухвали Касаційного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року, а саме відсутність підстав для задоволення заяви представника позивачки про зобов`язання подати звіт щодо виконання судових рішень у цій справі, заява ОСОБА_1 про розподіл судових витрат, понесених під час виконання рішень у цій справі, задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 139, 243, 266, 315, 317, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 серпня 2025 року у справі № 9901/459/21 змінити.
Викласти мотивувальну частину ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 серпня 2025 року в редакції цієї постанови.
У решті ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 серпня 2025 року залишити без змін.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 від 05 листопада 2025 року про розподіл судових витрат відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідачка Т. Г. Стрелець
Судді: О. О. Банасько М. В. Мазур
О. В. Білоконь Н. М. Мартинюк
О. Л. Булейко К. М. Пільков
І. А. Воробйова С. О. Погрібний
О. А. Губська Н. С. Стефанів
А. А. Ємець О. В. Ступак
Л. Ю. Кишакевич І. В. Ткач
В. В. Король О. С. Ткачук
О. В. Кривенда В. Ю. Уркевич