ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року Справа № 915/1178/25 
м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс", проспект Академіка Глушкова, будинок 40, офіс 315, м. Київ, 03187 (код ЄДРПОУ 38039872)
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-2016", провулок Парковий, буд. 5/1, м. Миколаїв, 54025 (код ЄДРПОУ 40391209)
про стягнення коштів в сумі 35 779, 90 грн.

без повідомлення (виклику) учасників 

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-2016" 33 800, 00 грн. - штрафу; 159, 90 грн. - 3 % річних та 1 820, 00 грн. - інфляційних втрат, а також витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 422, 40 грн.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 18.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами. 
Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті спору.
Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи на адресу суду не надходило.

Ухвала Господарського суду Миколаївської області від 18.08.2025, надіслана на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-2016", провулок Парковий, буд. 5/1, м. Миколаїв, 54025, повернута до суду поштовою установою із відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою".

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.
В Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, місцезнаходження юридичної особи (п. 10 ч. 2 ст. 9 вказаного Закону).

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до абз. 1 ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Системний аналіз статей 120, 242 ГПК України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17; від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19; від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20).
Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням (правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20).
Верховний Суд звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19, від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20; від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20).
Оскільки в матеріалах справи відсутні підтвердження наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, Суд вважає, що факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19, від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19; від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20).

Не може вважатися неотриманим чи отриманим несвоєчасно звернення відправника до одержувача, якщо одержувач власними діями чи бездіяльністю (наприклад, несвоєчасним зверненням до відділення поштового зв`язку, незабезпечення особи для отримання кореспонденції за своєю адресою тощо) призвів до затримки в одержанні кореспонденції. Протилежний підхід суперечив би принципам справедливості, добросовісності і розумності (стаття 3 ЦК України) (п. 96-97 постанови ОП КГС ВС від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20).

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

В рішеннях від 28.10.1998 у справі "Осман проти Сполученого королівства" та від 19.06.2001 року у справі "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України".)
В рішенні від 07.07.1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Ухвала Господарського суду Миколаївської області від 18.08.2025 надіслана на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-2016", провулок Парковий, буд. 5/1, м. Миколаїв, 54025, яка вказана в позовній заяві та у відомостях ЄДРЮОФОПГФ.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про вжиття необхідних та достатніх заходів з метою повідомлення відповідача про розгляд справи та можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Відповідно до Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/23, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, від 23.07.2024 № 469/2024, від 28.10.2024 №740/2024, № 26/2025 від 14.01.2025, № 235/2025 від 15.04.2025, № 478/2025 від 14.07.2025, № 793/2025 від 20.11.2025, № 40/2026 від 12.01.2026 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України продовжувався строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 9 травня 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 7 серпня 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 5 листопада 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 3 лютого 2026 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в ст. 2, 4 ГПК України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно з приписами ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття "розумного строку" не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введення на території України воєнного стану, складну безпекову ситуацію у м. Миколаєві, і, відповідно, наявність обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України, а також з урахуванням надмірного навантаження та недостатню кількість суддів в Господарському суді Миколаївської області, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл судових справ, з урахуванням показників часу, необхідного для розгляду справ та матеріалів (рішення Вищої кваліфікаційної комісії України від 26.02.2025 № 41/зп-25 та від 05.03.2025 № 46/зп-25, лист ДСА від 28.01.2025 № 15-2062/25), розгляд даної справи здійснено у розумний строк відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.
Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.
Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

2.1. Правова позиція позивача.

Підставою позову зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем умов договору про відступлення права вимоги № 31-10-2024 від 31.10.2024, який укладено між сторонами, а саме порушення строків сплати ціни договору, передбачені п. 3.2.2 договору.
За порушення виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано відповідачу відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати, а також штраф відповідно до умов п. 5.4.3 договору.
Позовні вимоги обґрунтовано приписами ст. 11, 16, 202, 207, 213, 251, 509, 524, 525, 530, 533-535, 549-552, 599, 610, 611, 612, 625, 626, 627, 628, 629, 637 ЦК України, ст. 173, 174, 180, 181, 193, 230, 231 ГК України, ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", судовою практикою та умовами договору.

2.2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

Відповідачем не подано в порядку ч. 1, 2, 4 ст. 161 ГПК України відзиву на позовну заяву.
Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

31.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (цемент та/або первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-2016" (цесіонарій та/або новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 31-10-2024 від 31.10.2024.
Договір підписано сторонами та скріплено печатками сторін.
Доказів визнання недійсним або розірвання договору суду не подано.

Умовами договору сторони передбачили наступне.

В преамбулі договору сторони зазначили, зокрема, що даний договір не є договором факторингу згідно ст. 1077-1086 ЦК України.
Відповідно до п. 1.1 договору у порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор набуває (приймає) право грошової вимоги до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо виконання грошового зобов`язання у розмірі 74 747 649 (сімдесят чотири мільйони сімсот сорок сім тисяч шістсот сорок дев`ять) гривень 56 копійок, набутих первісним кредитором та належних останньому на підставі Ухвали Господарського суду Миколаївської області від 12 червня 2023 року по справі № 915/742/21 та Ухвали Господарського суду Миколаївської області від 10 вересня 2024 року по справі № 915/254/24, котрі набрали законної сили.
Відповідно до п. 1.2 договору відступлені права відступаються в повному обсязі та на умовах, що визначені цим договором, та які існують на момент їх відступлення щодо погашення (виконання) боржником основної суми заборгованості та інших сум, що належать до сплати (виконання) боржником.

Відповідно до п. 2.1 договору в момент передачі права вимоги між первісним кредитором та новим кредитором укладається відповідний Акт приймання-передачі.
Відповідно до п. 2.2 договору первісний кредитор відступає на користь нового кредитора права вимоги по цьому договору із наступного робочого дня після виконання новим кредитором пункту 3.2.1 даного договору.

Відповідно до п. 3.1 договору ціна цього договору складає суму грошових коштів в національній валюті України - гривні - в розмірі 160 000, 00 грн. (надалі "Ціна Договору").
Відповідно до п. 3.2 договору сторони домовились, що новий кредитор перераховує первісному кредитору грошові кошти, в національній валюті України - гривні, наступним чином:
3.2.1. грошову суму в розмірі 30 000, 00 грн. в строк до 04 листопада 2024 року включно.
3.2.2. грошову суму в розмірі 130 000, 00 грн. в строк до 30 листопада 2024 року включно.
Відповідно до п. 3.3 договору новий кредитор зобов`язаний здійснити оплату шляхом перерахування грошових коштів на рахунок первісного кредитора або іншим шляхом, що не суперечить діючому законодавству України.

Відповідно до п. 4.1 договору відступлені права вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день виконання новим кредитором пункту 3.2.1. даного договору та підписанням між сторонами Акту прийому-передачі документів відповідно до розділу 2 даного Договору.
Відповідно до п. 4.2 договору первісний кредитор на підтвердження дійсності відступлених прав зобов`язується наступного робочого дня після виконання новим кредитором пункту 3.2.1. даного договору передати новому кредитору оригінали або належним чином завірені копії документів, які підтверджують відповідні зобов`язання боржника перед ним. Після відступлення прав вимоги у первісного кредитора не залишається будь-яких матеріальних претензій та вимог до боржника.
Відповідно до п. 4.4 договору з урахуванням положень пунктів цього договору (щодо можливого розірвання цього договору та інших, пов`язаних з цим наслідків), з моменту відступлення (передачі) первісним кредитором новому кредитору відступлених прав, новий кредитор замінює первісного кредитора у правовідносинах, що існують на дату відступлення вимог.

Відповідно до п.п. 5.1.1 п. 5.1 договору первісний кредитор має право вимагати від нового кредитора належного виконання всіх своїх зобов`язань за цим договором.
Відповідно до п. 5.4 договору новий кредитор зобов`язаний:
5.4.1. належним чином виконувати всі свої зобов`язання за цим договором.
5.4.2. здійснити дотримання та виконання пункту 3.2. договору в порядку та на умовах, передбачених цим договором.
5.4.3. у випадку порушення строків сплати ціни договору, передбачених п. 3.2. цього договору, сплатити новому кредитору штраф в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, строк сплати якої порушено.
Відповідно до п. 5.5 договору спільні обов`язки та відповідальність сторін за договором: 
5.5.2. у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинни законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
5.5.3. за невиконання та/або неналежне виконання умов цього договору винна сторона несе відповідальність в порядку, визначеному чинним законодавством України та цим договором.

Додатком № 1 до договору є Акт приймання-передачі документів від 31.10.2024, відповідно до якого ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" (первісний кредитор) передає ТОВ "Спецмонтаж-2016" (новий кредитор) наступні документи:
- примірник Ухвали Господарського суду Миколаївської області від 12 червня 2023 року по справі № 915/742/21, котра набрала законної сили;
- примірник Ухвали Господарського суду Миколаївської області від 10 вересня 2024 року по справі № 915/254/24, котра набрала законної сили.
Акт підписано та скріплено печатками сторін.

На виконання умов договору відповідачем перераховано на рахунок позивача грошові кошти в загальній сумі 160 000, 00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахунку НОМЕР_2 , а саме: 
- банківська виписка з 04.11.2024 до 04.11.2014 на суму 30 000, 00 грн., із зазначенням призначення платежу "номер док-та: @2PL824227 Рахунок-фактура № СФ-31/10/1-2024 від 31.10.2024р. оплата на підставі договору № 31-10-2024 про відступлення права вимоги від 31.10.2024р.__ ТОВ "Спецмонтаж-20";
- банківська виписка з 16.12.2024 до 17.12.2014 на суму 130 000, 00 грн., із зазначенням призначення платежу "номер док-та: СВ08942253 оплата послуг на підставі договору № 31-10-2024 про відступлення права вимоги від 31.10.2024 р пл-к ТОВ СПЕЦМОНТАЖ - 2016 40391209 код 40391209__ ч/з Колесниченко Н".

Господарським судом Миколаївської області розглядається справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Івеко-Буд" (далі - ТОВ "Івеко-Буд") № 915/742/21.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 12.06.2023 по справі № 915/742/21 покладено субсидiарну вiдповiдальнiсть за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю "Івеко-Буд" (код ЄДРПОУ 39295837) на керівника та засновника Товариства з обмеженою відповідальністю "Івеко-Буд" - ОСОБА_1 (ідентифiкацiйний код НОМЕР_1 ). Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифiкацiйний код НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Івеко-Буд" (код ЄДРПОУ 39295837; вул. Херсонське шосе, 96/1, м. Миколаїв, 54028) 70 392 375, 11 грн. субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника.
Згідно ухвали Господарського суду Миколаївської області від 01.04.2024 у справі № 915/742/21 у зв`язку з реалізацією ліквідатором ТОВ "ІВЕКО-БУД" дебіторської заборгованості - права вимоги до ОСОБА_1 згідно ухвали суду від 12.06.2023 здійснено матеріально-процесуальне правонаступництво під час примусового виконання ухвали Господарського суду Миколаївської області від 12.06.2023 у справі № 915/742/21 та замінено сторону (стягувача) - ТОВ "ІВЕКО-БУД" (код ЄДРПОУ 39295837) на правонаступника - ТОВ "КОМПАНІЯ "НІКО - ТАЙС" (код ЄДРПОУ 38039872).
За такого, ТОВ "КОМПАНІЯ "НІКО - ТАЙС" є належним кредитором ОСОБА_1 при виконанні грошового зобов`язання на підставі Ухвали Господарського суду Миколаївської області від 12.06.2023 у справі № 915/742/21.

Господарським судом Миколаївської області розглядається справа № 915/254/24 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 ). 
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 10.09.2024 по справі № 915/254/24 визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "НІКО - ТАЙС" (код ЄДРПОУ 38039872) до ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 74 742 804, 76 грн.
Зобов`язано керуючого реструктуризацією боргів боржника включити визнані судом вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "НІКО - ТАЙС" та понесені витрати по сплаті судового збору за подання заяви про грошові вимоги у розмірі 4 844, 80 грн. до реєстру вимог кредиторів боржника - фізичної особи ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 ) у відповідності вимогам ст. 133 Кодексу України з процедур банкрутства.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 17.12.2024 по справі № 915/254/24 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-2016" про заміну кредитора 
Замінено кредитора - Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "НІКО - ТАЙС" (код ЄДРПОУ 38039872) на правонаступника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-2016" (код ЄДРПОУ 40391209; провул. Парковий, 5/1, м. Миколаїв, 54025).
Зобов`язано керуючого реструктуризацією внести відповідні відомості до реєстру вимог кредиторів ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Відповідний реєстр надати суду.
Ухвала мотивована тим, що 31.10.2024 між ТОВ "КОМПАНІЯ "НІКО - ТАЙС" (первісний кредитор) та ТОВ "Спецмонтаж-2016" (новий кредитр) укладено Договір № 31-10-2024 згідно п.п. 1.1. та 1.2. якого первісний Кредитор відступає (передає), а новий кредитор набуває (приймає) право грошової вимоги до ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) щодо виконання грошового зобов`язання у розмірі 74 747 649,56 грн, набутих первісним кредитором та належних йому на підставі ухвали Господарського суду Миколаївської області від 12.06.2023 по справі № 915/742/21 та ухвали Господарського суду Миколаївської області від 10.09.2024 у справі № 915/254/24, котрі набрали законної сили.
Таким чином, право грошової вимоги до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо виконання грошового зобов`язання у розмірі 74 747 649, 56 грн. було набуто ТОВ "Спецмонтаж-2016" з 01.11.2024.

Неналежне виконання відповідачем умов договору про відступлення права вимоги № 31-10-2024 від 31.10.2024 в частині оплати грошових коштів у строки, передбачені умовами договору, і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом про стягнення штрафних санкцій.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.
Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (п. 5.11-5.13 постанови КГС ВС від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21).
Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

4.1. Правове регулювання виконання договірних зобов`язань.

На підставі ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України (тут і далі по тексту судового рішення в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (постанова об`єднаної палати КЦС ВС від 01.03.2021 № 180/1735/16-ц (61-18013сво18)).

4.2. Правове регулювання заміни кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Відповідно до ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

4.3. Правове регулювання відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).

У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду (постанова ВП ВС від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц).

Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова ОП КГС ВС від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).
Інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою (постанова ВП ВС від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19).
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (постанова ВП ВС від 24.04.2024 у справі № 657/1024/16-ц).

Позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання (постанова КГС ВС від 23.10.2018 у справі № 913/70/18).
Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 20.12.2010 у справі № 3-57гс10, від 04.07.2011 у справі № 3-65гс11, від 12.09.2011 у справі № 3-73гс11, від 24.10.2011 у справі № 3-89гс11, від 14.11.2011 у справі № 3-116гс11, від 23.01.2012 у справі № 3-142гс11.

У ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні (постанова ВП ВС від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц).

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується (постанова ОП КГС ВС від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19; постанова КГС ВС від 11.07.2023 у справі cправа № 903/486/22).

4.4. Правове регулювання нарахування та стягнення штрафу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 ГК України (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.
У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

V. ВИСНОВКИ СУДУ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку.
31.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-2016" (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 31-10-2024 від 31.10.2024, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор набуває (приймає) право грошової вимоги до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо виконання грошового зобов`язання у розмірі 74 747 649 (сімдесят чотири мільйони сімсот сорок сім тисяч шістсот сорок дев`ять) гривень 56 копійок, набутих первісним кредитором та належних останньому на підставі Ухвали Господарського суду Миколаївської області від 12 червня 2023 року по справі № 915/742/21 та Ухвали Господарського суду Миколаївської області від 10 вересня 2024 року по справі № 915/254/24, котрі набрали законної сили (п. 1.1 договору).
Доказів визнання недійсним або розірвання договору суду не подано.
Як зазначено судом вище, відповідно до п. 3.2 договору сторони домовились, що новий кредитор перераховує первісному кредитору грошові кошти в національній валюті України - гривні, наступним чином:
3.2.1. грошову суму в розмірі 30 000, 00 грн. в строк до 04 листопада 2024 року включно.
3.2.2. грошову суму в розмірі 130 000, 00 грн. в строк до 30 листопада 2024 року включно.
Судом встановлено, що на виконання умов договору відповідачем перераховано на рахунок позивача грошові кошти в загальній сумі 160 000, 00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахунку НОМЕР_2 , а саме: 
- 04.11.2014 відповідачем проведено платіж на суму 30 000, 00 грн.
- 16.12.2014 відповідачем проведено платіж на суму 130 000, 00 грн.
Отже, граничним строком оплати першого платежу в розмірі 30 000, 00 грн. було 04.11.2024 (включно), тобто перший платіж відповідачем проведено в строки, встановлені умовами договору.
Граничним строком оплати другого платежу в розмірі 130 000, 00 грн. було 30.11.2024 (включно), а з 01.12.2024 боржник є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.
В зв`язку з порушенням відповідачем строків оплати ціни договору (другого платежу), позивачем нараховано відповідачу штраф відповідно до умов п. 5.4.3 договору, а також 3% річних та інфляційні втрати, які є предметом спору у даній справі. 
Так, відповідно до п. 5.4.3 договору новий кредитор зобов`язаний у випадку порушення строків сплати ціни договору, передбачених п. 3.2. цього договору, сплатити новому кредитору штраф в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, строк сплати якої порушено. 
Станом на 01.12.2024 (дата прострочення другого платежу) відповідно до рішення Національного банку України від 31.10.2024 року № 391-рш облікова ставка НБУ була встановлена на рівні 13 %, тобто подвійна облікова ставка НБУ становила 26 %.
Судом встановлено, що позивачем нараховано відповідачу 33 800, 00 грн. (130 000, 00 грн. х 26 %) - штрафу за порушення виконання грошового зобов`язання, виходячи із суми боргу в розмірі 130 000, 00 грн. Розрахунок позивачем здійснено, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ станом на 01.12.2024 (дату порушення строку оплати) в розмірі 26 % (13 % х 2). Детальний розрахунок штрафу, здійснений позивачем, зазначено в позовній заяві.
За загальним правилом кваліфікуючою ознакою штрафу є, зокрема, обчислення у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання та має одноразовий характер нарахування.
В свою чергу пеня як різновид неустойки, характеризується такими ознаками: обчислення у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання; має триваючий характер - нарахування пені за кожний день прострочення.
При цьому, законодавець наведені ознаки штрафу та пені визначив імперативно, не надавши сторонам зобов`язання можливості їх змінювати.
Виходячи з того, що особливістю штрафу як штрафної санкції є те, що він встановлюється у відсотковому відношенні від простроченої суми та має одноразовий характер, то санкція, яку сторони передбачили у п. 5.4.3 договору, за своєю правовою природою є штрафом, оскільки така санкція обчислюється у відсотковому співвідношенні від суми боргу, хоча і у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.
Перевіривши розрахунок штрафу, судом встановлено, що розрахунок є арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства (ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України) та умовам договору. 
Отже, вимога про стягнення штрафу в сумі 33 800, 00 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Позивачем за порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання зі сплати другого платежу нараховано 3 % річних в сумі 159, 90 грн. з період з 01.12.2024 по 15.12.2024 (включно) та 1 820, 00 грн. - інфляційних втрат за грудень 2024. Нарахування за порушення виконання грошового зобов`язання виконано, виходячи із суми боргу в розмірі 130 000, 00 грн. Детальний розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, здійснений позивачем, зазначено у позовній заяві.
Перевіривши нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що 3 % річних та інфляційні втрати нараховано правильно, відповідно до фактичних обставин справи, умов договору та вимог законодавства (ст. 625 ЦК України). 
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України в розмірі 2 422, 40 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:
1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-2016", провулок Парковий, буд. 5/1, м. Миколаїв, 54025 (код ЄДРПОУ 40391209) на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс", проспект Академіка Глушкова, будинок 40, офіс 315, м. Київ, 03187 (код ЄДРПОУ 38039872):
- 33 800, 00 грн. (тридцять три тисячі вісімсот грн. 00 коп.) - штрафу;
- 159, 90 грн. (сто п`ятдесят дев`ять грн. 90 коп.) - 3 % річних;
- 1 820, 00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять грн. 00 коп.) - інфляційних втрат;
- 2 422, 40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві грн. 40 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.
Повне рішення складено 30.04.2026

Суддя Е.М. Олейняш