КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року м. Кропивницький Справа №340/120/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого – судді Момонт Г.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Кропивницькому адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1 
до відповідача: Кропивницької районної державної адміністрації Кіровоградської області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Кропивницької районної державної адміністрації Кіровоградської області про:
- визнання протиправним та скасування рішення у формі повідомлення у видачі будівельного паспорта, реєстраційний номер документу в ЄДЕССБ ВР01:7732-3912-5560-6275 від 26.08.2025 р. Кропивницької районної державної адміністрації Кіровоградської області в особі її структурного підрозділу Відділу інфраструктури, містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та екології про відмову у видачі будівельного паспорта на забудову земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,0361 га, за кадастровим номером 3522587200:51:009:0040, цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- зобов`язання Кропивницької районної державної адміністрації Кіровоградської області в особі її структурного підрозділу Відділ інфраструктури, містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та екології Кропивницької районної державної адміністрації видати ОСОБА_1 будівельний паспорт забудови земельної ділянки площею 0,0361 га, за кадастровим номером 3522587200:51:009:0040, цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на об`єкт будівництва Нове будівництво житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що позивач є законним та добросовісним власником земельної ділянки з кадастровим номером 3522587200:51:009:0040 загальною площею 0,0361 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності набуте на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.07.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Драною І.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1731. Згідно з умовами договору купівлі-продажу та відомостями Державного земельного кадастру, земельна ділянка має цільове призначення 02.01 – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належить до категорії земель житлової та громадської забудови та не обтяжена будь-якими заборонами чи обмеженнями у використанні. Станом на момент звернення позивача до Відповідача земельна ділянка з кадастровим номером 3522587200:51:009:0040 фактично використовується відповідно до її цільового призначення – для житлової забудови. На земельній ділянці вже розпочато забудову: зведено об`єкт капітальної забудови – житловий будинок. На суміжних та прилеглих земельних ділянках уже тривалий час існує аналогічна житлова забудова. Представник позивача зауважує, що наявність фактичної забудови як на земельній ділянці позивача, так і на суміжних ділянках, свідчить про те, що спірна територія протягом тривалого часу використовується саме як житлова, без будь-яких реальних обмежень або застережень з боку органів державної влади чи органів місцевого самоврядування. Жодних приписів про зупинення або заборону будівельних робіт, про порушення санітарних, містобудівних чи екологічних норм позивачу не вручалося, перевірки з відповідними негативними наслідками не проводилися, що додатково підтверджує відсутність об`єктивних і законних перешкод для використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. У постанові Верховного Суду від 23.11.2023 р. у справі №420/21826/21, у якій суд зазначив, що відмова у видачі будівельного паспорта з формальним посиланням на містобудівну документацію є протиправною, якщо відповідні обмеження не були встановлені індивідуальним актом уповноваженого органу та не внесені до Державного земельного кадастру. Представник позивача вказує, що відмова у видачі будівельного паспорта за умов фактичної житлової забудови території, відсутності зареєстрованих у Державному земельному кадастрі обмежень та тривалої бездіяльності органів влади щодо заперечення такого використання землі є непропорційним та незаконним втручанням у право приватної власності Позивача, суперечить принципам правової визначеності, легітимних очікувань та належного урядування і підлягає судовому скасуванню. 23.08.2025 р. ОСОБА_1 звернувся до Кропивницької районної державної адміністрації Кіровоградської області в особі її структурного підрозділу Відділу інфраструктури, містобудування, архітектури, житлво-комунального господарства та екології із заявою про надання будівельного паспорта забудови земельної ділянки з кадастровим номером 3522587200:51:009:0040, цільове призначення якої – 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, з наміром будівництва житлового будинку. 26.08.2025 р. відповідачем прийнято рішення про відмову у наданні будівельного паспорта, мотивовану: розташуванням земельної ділянки у зоні Ж-1.1; наявністю «охоронної зони»; існуванням санітарно-захисної зони (СЗЗ) 50 метрів від промислового підприємства. Представник позивача зазначає, що у рішенні про відмову не зазначено жодного первинного документа, яким такі обмеження були б встановлені, не наведено реквізитів відповідних рішень, проектів, висновків чи інших правових підстав, що унеможливлює перевірку законності таких тверджень. Більше того, посилання Відповідача на розташування земельної ділянки у зоні Ж-1.1 є внутрішньо суперечливим і юридично необґрунтованим, оскільки зазначена зона за своїм правовим режимом передбачає саме садибну (малоповерхову) житлову забудову та не містить заборони на будівництво житлових будинків за умови дотримання загальних містобудівних вимог. З аналізу рішення про відмову №АМ01:5693-6975-0182-4587 від 26.08.2025 р. представник позивача дійшла висновку, що відмова у наданні будівельного паспорта ґрунтується на суперечливих, взаємовиключних та юридично некоректних аргументах, які не відповідають чинному законодавству та фактичним обставинам справи. Так, з одного боку, відповідач зазначає, що земельна ділянка позивача площею 0,0361 га з кадастровим номером 3522587200:51:009:0040 відповідає генеральному плану села Соколівське як територія садибної забудови для будівництва індивідуального житлового будинку, однак одночасно робить висновок про неможливість видачі будівельного паспорта через те, що первісна земельна ділянка площею 0,28 га була поділена «без внесення змін до генерального плану». Представник позивача вважає такий підхід юридично хибним, оскільки чинне законодавство не пов`язує право власника на забудову сформованої земельної ділянки з необхідністю внесення змін до генерального плану у разі її поділу, якщо цільове призначення та категорія земель не змінювалися, що у даному випадку підтверджується відомостями Державного земельного кадастру. Крім того, на думку представника позивача, відповідач безпідставно ототожнює поняття «зблокований житловий будинок» із багатоквартирною забудовою, вимагаючи отримання містобудівних умов та обмежень. Така позиція суперечить положенням статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та ДБН Б.2.2-15:2019, оскільки зблокований житловий будинок на дві квартири не виключений із переліку об`єктів, для яких можливе будівництво на підставі будівельного паспорта, за умови дотримання встановлених параметрів садибної забудови. Представник позивача звертає увагу на те, що у відмові відповідач одночасно посилається: на містобудівну документацію 1990 року та норми РСН 320-88; і водночас – на функціональне зонування Ж-1.1 за планом зонування 2018 року. На думку представника позивача, таке поєднання різночасових і різноправових актів є неприпустимим, оскільки правова оцінка намірів забудови має здійснюватися виключно на підставі чинної містобудівної документації. При цьому саме посилання відповідача на розташування земельної ділянки у зоні Ж-1.1 є внутрішньо суперечливим, адже така зона, згідно з планом зонування, передбачає садибну забудову, а не заборону житлового будівництва. Жодного аналізу відповідності заявлених позивачем намірів чинним ДБН, санітарним нормам або конкретним параметрам забудови відповідач не здійснив. Більше того, у рішенні від 26.08.2025 р. відсутні посилання на будь-який первинний правовий акт, яким було б: встановлено санітарно-захисну зону саме щодо цієї земельної ділянки; визначено її межі з координатною прив`язкою; внесено відповідні обмеження до Державного земельного кадастру. При цьому чинний Генеральний план села Соколівське, затверджений рішенням Соколівської сільської ради від 17.09.2014 р. №1836, та План зонування території, затверджений рішенням від 20.09.2018 р. №1771, не містять заборони на індивідуальну житлову забудову земельних ділянок у межах зон Ж-1 та Ж-1.1, що підтверджується також листом Соколівської сільської ради від 05.12.2025 р. №03-31/1664. Представник позивача наголошує на тому, що первісна земельна ділянка, з якої у подальшому утворено земельну ділянку з кадастровим номером 3522587200:51:009:0040, виникла та формувалася виключно для житлової забудови. Зокрема, земельна ділянка по АДРЕСА_1 первісною площею 0,17 га була надана громадянину ОСОБА_2 відповідно до містобудівної документації «Забудова кварталу по вул. Шкільній с. Соколівське Кіровоградського району», розробленої Головним управлінням архітектури та містобудування облвиконкому у 1990 році. Надалі, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю від 28.12.1998 року, громадянину ОСОБА_2 було надано земельну ділянку загальною площею 0,28 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, тобто для житлової (садибної) забудови. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру станом на 29.12.2025, у розділі «Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3522587200:51:009:0040 відсутні будь-які записи про санітарно-захисні зони, охоронні зони або інші зони особливого режиму використання земель. Представник позивача вважає, що відмова у наданні будівельного паспорта ґрунтується не на даних Державного земельного кадастру, а на припущеннях та узагальнених посиланнях на містобудівну документацію без належної правової конкретизації та без встановлення індивідуальних обмежень щодо конкретної земельної ділянки позивача. Згідно з правовою позицією Верховного Суду у справі №420/21826/21, за відсутності відомостей про обмеження у ДЗК, орган архітектури не має правових підстав для відмови у видачі будівельного паспорта. Таким чином, посилання відповідача на охоронну зону та СЗЗ 50 м є документально непідтвердженим припущенням, що прямо суперечить офіційним даним державного реєстру». Оскільки, Соколівська сільська рада, затверджувала містобудівну документацію, вони не мали права передавати ділянку у власність під 02.01, якби там дійсно була СЗЗ. Представник позивача зауважує, що земельна ділянка з кадастровим номером 3522587200:51:009:0040 з моменту її первісного відведення, формування та на всіх наступних етапах існування мала житлове цільове призначення, призначалася для садибної забудови та ніколи не відносилася до земель промисловості чи земель зі спеціальним режимом використання. Представник позивача зазначає, що дії відповідача призвели до фактичного позбавлення позивача можливості реалізувати гарантоване державою право на забудову, порушили принцип правової визначеності та легітимних очікувань, а також переклали негативні наслідки відсутності або неналежного оформлення обмежень у публічних реєстрах на приватного власника, що є неприпустимим у правовій державі. 
Представником відповідача подано відзив на позовну заяву відповідно до якого позовні вимоги не визнаються (а.с.91-100). Представник відповідача зазначає, що підставою відмови відповідно до пункту 2.4 наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 р. №103 «Про затвердження Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки» є невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, будівельним нормам і правилам. У відмові в наданні будівельного паспорта позивачу повідомлено про те, що: у генеральному плані с. Соколівське зазначено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 передбачена під садибну забудову для будівництва індивідуального житлового будинку. В подальшому присадибна земельна ділянка по АДРЕСА_1 , яка має площю 0,28 га, поділена на частини; будівництво житлових будинків по АДРЕСА_1 , які утворилися після поділу присадибної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , не передбачалися генеральним планом с. Соколівське; земельна ділянка з кадастровим номером 3522587200:51:009:0040, яка утворилася у результаті поділу присадибної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться у санітарно-захисній зоні підприємства з функціональним зонуванням Ж-1.1 – зона садибної забудови в межах зони санітарної охорони; у ескізних намірах будівництва будинку, які додані до заяви зазначено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 з кадастровим номером 3522587200:51:009:0040 та яка має площу 0,0361 га, передбачається будівництво однієї квартири зблокованого житлового будинку; Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» не передбачено будівництво зблокованого житлового будинку шляхом отримання будівельного паспорта та те, що будівництво зблокованого житлового будинку можливе при отриманні містобудівних умов та обмежень на проектування будівництва зблокованого житлового будинку на дві квартири (визначення відповідно до ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки»); Представник відповідача зазначає, що на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки передбачено будівництво індивідуального (садибного) житлового будинку, дачного будинку та садового будинку, а будівництво зблокованого житлового будинку здійснюється шляхом отримання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкту будівництва на землях різного функціонального призначення. Генеральний план с. Соколівське був затверджений у 1987 році. Квартал забудови між вулицями Шевченка та Шкільна був забудований індивідуальними житловими будинками. Основні фасади житлових будинків розташовані вздовж червоної лінії АДРЕСА_1 . Для можливості розширення кварталів житлової забудови за рахунок земель колгоспу, у 1990 році управлінням архітектури та містобудування облвиконкому була розроблена містобудівна документація «Забудова кварталу по вулиці Шкільній села Соколівське Кіровоградського району». Ділянки мали довжину 60 м. У 1991 році ОСОБА_2 надана земельна ділянка площею 0,12 га. Також у 1991 році ОСОБА_2 отримав будівельний паспорт на забудову присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Присадибна ділянка розташовувалася біля перехрестя вулиць Шкільної та Шевченка. У 1995 році розпорядженням виконавчого комітету Кіровоградської районної ради народних депутатів від 10.02.1995 р. №101-р приватній виробничо- комерційній фірмі «Ганоль» надано дозвіл на будівництво виробничої бази по виробництву екстракта з лікарських рослин в с. Соколівське та відповідно до рішення Соколівської сільської ради від 02.11.1995 р. надана у постійне користування земельна ділянка, яка розміщена біля Ровенського шосе на виїзді із АДРЕСА_1 . Земельна ділянка розташовувалася на відстанях: 103 м від червоної лінії вул. Шкільної; 88 м до житлового будинку; 43 м до межі присадибних ділянок. Замовник будівництва отримав Архітектурно-планувальне завдання на проектування об`єкта архітектури для нового будівництва, розширення та реконструкції, яке надавало КП «Архітектурно-планувальне бюро». У графічних матеріалах АПЗ вказувалося місце розташування об`єкту, навколишня забудова, місця підключень до інженерних мереж та санітарно-захисна зона, яка зазначалася відповідно до висновку санітарно-епідеміологічної станції. Відповідно до затвердженої форми у текстовій частині АПЗ вказувалися містобудівні вимоги, а саме: обмеження щодо планування території з урахуванням технології та зонування об`єкта архітектури промислового призначення та висновки, відповідно до яких розроблялося АПЗ, у тому числі висновок районного СЕС. Промислові зони підприємств розміщувалися відповідно до ДБН 360-92 «Планування та забудова міських і сільських поселень». Пунктом 4.5 зазначених ДБН 360-92 передбачено, що виробничі підприємства, які не викидають виробничі шкідливості із невеликим вантажообігом (не більше 40 автомашин за добу в одному напрямку), що не вимагають влаштування залізничних колій. Такі підприємства вимагають мінімальних санітарно-захисних розривів і можуть розміщуватися у межах сельбищної території. Мінімальні санітарно-захисні розриви для всіх виробничих будівель і складів, які не виділяють у навколишнє середовище шкідливих з неприємним запахом і пожежонебезпечних речовин, не створюють підвищення рівнів шуму, вібрації, електромагнітних випромінювань і не вимагають під`їзних залізничних шляхів, повинні бути не менше 50 метрів. На підставі рішення Соколівської сільської ради від 21.05.1996 р. №92 у грудні 1998 року ОСОБА_2 отримав Державний акт на право приватної власності на землю, площа якої становила 0,28 га. Землю передано для обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та ведення особистого підсобного господарства. Зазначена земельна ділянка складалася з ділянки площею 0,12 га, яка була надана ОСОБА_2 відповідно до генерального плану, та ділянки, яка розташовувалась в санітарно-захисній зоні підприємства та використовувалась ОСОБА_2 для городництва. Щодо земельної ділянки з виробничими будівлями, яка розташована поряд із земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , то у 2009 р. в результаті продажу будівель виробничого підприємства ПВКФ «Ганоль» змінився власник і на замовлення ОСОБА_3 отримано АПЗ на будівництво матеріального складу. Відповідно до пункту 15 постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.1999 р. №2328 «Про затвердження порядку надання архітектурно-планувального завдання та технічних умов щодо інженерного забезпечення об`єкта архітектури», текстова частина архітектурно-планувального завдання містила висновок державної санітарно-епідеміологічної служби, отриманий замовником для вирішення питання погодження місця розташування об`єкта архітектури (надання дозволу на проведення проектно-вишукувальних робіт. У Висновку СЕС зазначалася санітарно-захисна зона підприємства відповідно до ДСП 173-96 «Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.1996 р. №173. Рішенням сесії Соколівської сільської ради від 17.09.2014 р. №1836 була затверджена містобудівна документація «Коригування та оновлення генерального плану с. Соколівське Кіровоградського району Кіровоградської області», а рішенням сесії Соколівської сільської ради від 20.09.2018 р. №1771 була затверджена містобудівна документація «План зонування території с. Соколівське Кіровоградського району Кіровоградської області». Коригування та оновлення генерального плану с. Соколівське виконувало ПАТ «Проектно-вишукувальний інститут «Кіровоградагропроект» відповідно до державних будівельних норм України ДБН Б.1.1-15:2012 «Склад та зміст генерального плану населеного пункту». План зонування території с. Соколівське виготовлявся відповідно до державних будівельних норм України ДБН Б.1.1-22:2017 «Склад та зміст плану зонування території» та генерального плану с. Соколівське. Відповідно до пункту 5.5.3 ДБН Б.1.1-15:2012, на «Схемі існуючих планувальних обмежень» відображають існуючі обмеження, встановлені відповідно до законів України, нормативно-правових та нормативних актів. Так, підпункт «в» пункту 5.5.3 ДБН Б.1.1-15:2012 передбачає ділянки та санітарно-захисні зони виробничих і комунально-складських підприємств. Для можливості проектування, відповідно до додатку В (довідковий) ДБН Б.1.1-15:2012 сільською радою надавалися вихідні данні для розроблення генерального плану населеного пункту, а саме: матеріали містобудівного і земельного кадастрів, містобудівний моніторинг, грошова оцінки земель, форма статистичної звітності №6-зем; плани земельно-господарського устрою, схеми інвентаризації земель, технічна документація із землеустрою, проекти відведення земельних ділянок; характеристику житлового фонду, об`єктів обслуговування, промисловості, комунального господарства, будівельної бази. Тобто при виготовлені генерального плану, відповідно до наданих вихідних даних, виконувався аналіз діяльності всіх об`єктів промисловості та відповідно до ДСП 173-96 «Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.1996 р. №173, відображалися існуючі обмеження та проектні пропозиції щодо встановлення санітарно-захисних зон. Основою для встановлення санітарно-захисних зон є санітарна класифікація підприємств, виробництв та об`єктів, що наведена у додатку №4. У 2019 році на замовлення ОСОБА_2 виготовлена технічна документація щодо поділу присадибної земельної ділянки. Обмеження щодо використання земельної ділянки в цій технічній документації не були зазначені. За отриманням консультації з питань можливості будівництва житлового будинку на земельних ділянках, які утворяться в результаті поділу та питання про те, чи зможуть нові власники, які придбають у подальшому побудувати житлові будинки, ОСОБА_2 до уповноваженого органу містобудування та архітектури не звертався. В зв`язку з розташуванням земельної ділянки домоволодіння громадянина ОСОБА_2 на перехресті вулиць Шкільної та Шевченка, в результаті поділу земельної ділянки по АДРЕСА_1 , з`явилися додатково ще 3 присадибних земельних ділянки, але вони були вже розташовані не на АДРЕСА_1 . Відповідно до генерального плану с. Соколівське всі 3 присадибних земельних ділянки загальною площею 0,1431 га розташовувалися у санітарно-захисній зоні підприємства. Позивач купив земельну ділянку площею 0,0361 га (кадастровий номер 3522587200:51:009:0040), яка створилася шляхом поділу присадибної ділянки по АДРЕСА_1 . 23 серпня 2025 року позивач подав заяву через Реєстр будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва щодо надання будівельного паспорта на «Нове будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 3522587200:51:009:0040). До заяви були надані ескізні наміри забудови (додаток до заяви «Схема намірів забудови»). Відповідно до намірів забудови, позивач бажав побудувати одну квартиру зблокованого житлового будинку. У ескізних намірах забудови будівництва будинку, які додані до заяви, зазначено, що земельна ділянка розташована по АДРЕСА_1 ) і будівництво передбачається не індивідуального житлового будинку, а однієї квартири зблокованого житлового будинку. Представник відповідача зазначає, що позивач розпочав будівництво житлового будинку без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Відповідно до ескізних намірів забудови, які додані до заяви про надання будівельного паспорту (додаток до заяви «Схема намірів забудови»), зазначена забудова проводилася вздовж червоної лінії АДРЕСА_1 . Чинним законодавством визначено, що будівництво індивідуального (садибного) житлового будинку, може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (стаття 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). На всі інші об`єкти будівництва, фізичні або юридичні особи, повинні одержувати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва (стаття 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). Також представник відповідача зауважує, що земельна ділянка з кадастровим номером 3522587200:51:009:0040 площею 0,0361 га утворена в 2019 році в результаті виготовлення технічної документації щодо поділу присадибної земельної ділянки площею 0,25 га на замовлення ОСОБА_2 і обмеження у використанні земельної ділянки повинні були встановлюватися відповідно до містобудівної документації, яка була розроблена у 2014 році.
Представником позивача подано відповідь на відзив у якій зазначено, що відповідач у відзиві намагається звести предмет спору до будівництва зблокованого житлового будинку, що виключає можливість отримання будівельного паспорта та потребує містобудівних умов та обмежень, однак така позиція не відповідає фактичним обставинам справи. З поданої позивачем заяви від 23.08.2025 року вбачається, що вид робіт – нове будівництво житлового будинку; цільове призначення земельної ділянки 02.01 «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»; площа земельної ділянки 0,0361 га; право власності підтверджене договором купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру речових прав. Позивач звернувся саме за будівельним паспортом для індивідуального житлового будинку, що прямо відповідає статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Посилання відповідача на те, що в ескізних намірах зазначено «одну квартиру зблокованого житлового будинку», не змінює правової природи об`єкта, оскільки ескізні наміри забудови не є проектною документацією та не визначають правового статусу майбутнього об`єкта будівництва; сам термін «зблокований» не змінює функціонального призначення об`єкта, оскільки мова йде про одну житлову одиницю на окремій земельній ділянці з окремим правом власності; закон не містить заборони на видачу будівельного паспорта у випадку конструктивного блокування будинків за умови, що кожен з них є самостійним об`єктом індивідуального житлового будівництва. Представник позивача вважає, що відповідач фактично підміняє правову категорію «індивідуальний житловий будинок» довільним тлумаченням положень ДБН, при цьому не посилається на конкретну норму, не наводить розрахунків, не встановлює перевищення граничних параметрів забудови та не доводить порушення містобудівних вимог. Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 відносить до класу 1110 «Будинки одноквартирні» у тому числі зблоковані будинки з окремими квартирами. Отже, сам по собі факт блокування не змінює категорію об`єкта за умови, що кожен із них є самостійним житловим будинком. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.10.2022 р. у справі №320/4092/19, де зазначено, що кожен блокований будинок є окремим об`єктом нерухомості, якому присвоюється окремий поштовий номер. Верховний Суд дійшов висновку, що чинне законодавство допускає будівництво зблокованих індивідуальних житлових будинків на підставі будівельного паспорта за умови дотримання вимог законодавства. У даному випадку позивач є власником земельної ділянки з цільовим призначенням 02.01. Намір забудови стосується індивідуального житлового будинку, що відповідає вимогам статті 27 Закону №3038-VI. Конструктивна суміжність із сусіднім об`єктом не змінює правової природи такого будинку та не створює підстав для обов`язкового отримання містобудівних умов та обмежень. Представник позивача наголошує на тому, що доводи відповідача про необхідність отримання містобудівних умов та обмежень є юридично необґрунтованими, ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права та не підтверджені жодними належними доказами. Також представник позивача зазначає, що вирішальним є не історичне існування підприємства, а те, чи встановлена санітарно-захисна зона у спосіб, передбачений чинним законодавством; чи внесені відповідні обмеження до Державного земельного кадастру; чи поширюються вони юридично на спірну ділянку. Відповідно до офіційної відповіді Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 17.02.2026 р. №313/290-26 (наданої на адвокатський запит у межах підготовки до судового розгляду), встановлено, що відомості про земельну ділянку за державним актом на право постійного користування серії Б №010427 у Державному земельному кадастрі відсутні; відомості про будь-які обмеження у використанні земель, у тому числі про встановлення санітарно-захисної зони щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3522587200:51:009:0040, у Державному земельному кадастрі відсутні. Відсутність у ДЗК відомостей про санітарно-захисну зону означає, що такі обмеження не набули статусу індивідуально встановленого правового режиму щодо спірної земельної ділянки. На переконання представника позивача, посилання відповідача на графічні матеріали 1990-х років, архітектурно-планувальні завдання чи історичні висновки СЕС не можуть підміняти офіційні кадастрові дані та не є належним доказом існування чинного обмеження саме щодо земельної ділянки позивача. Представник позивача зауважує, що відповідачем не надано, рішення компетентного органу про встановлення конкретної санітарно-захисної зони із визначенням її параметрів; документа із визначеними координатами та межами такої зони; проєкту землеустрою щодо встановлення обмежень у використанні земель; доказів внесення відповідних обмежень до Державного земельного кадастру. Посилання у відзиві на ДБН 360-92, ДСП 173-96, архітектурно-планувальні завдання 1995 року або висновки санітарно-епідеміологічної служби не є правовстановлюючими документами щодо встановлення обмежень прав власника конкретної земельної ділянки. Представник позивача наголошує на тому, що при формуванні нової земельної ділянки площею 0,0361 га; при присвоєнні їй кадастрового номера 3522587200:51:009:0040; при внесенні відомостей до Державного земельного кадастру , будь-які обмеження, пов`язані із санітарно-захисною зоною, відсутні. Представник позивача вказує на те, що фактично відповідач намагається перекласти відповідальність на розробника документації, посилаючись на норми Закону України «Про землеустрій». Орган влади не має права, ігнорувати офіційні дані Державного земельного кадастру; встановлювати нові обмеження ретроспективно; відмовляти у реалізації права власності на підставі неформалізованих припущень або історичних матеріалів, які не мають статусу чинного індивідуального обмеження. Представник позивача зазначає, що відповідач посилається на пункт 5.10 ДСП 173-96, відповідно до якого санітарно-захисні зони підприємств, що не здійснюють викидів високотоксичних речовин, можуть використовуватися для вирощування сільськогосподарських культур. Відповідач посилається на пункт 5.10 ДСП 173-96, відповідно до якого санітарно-захисні зони підприємств, що не здійснюють викидів високотоксичних речовин, можуть використовуватися для вирощування сільськогосподарських культур. Однак наведене положення не є індивідуальним правовим актом про встановлення обмеження щодо конкретної земельної ділянки позивача; не встановлює автоматичної та абсолютної заборони житлової забудови; не замінює процедури встановлення обмежень у використанні земель; не створює правових наслідків без належного визначення меж та внесення таких обмежень до Державного земельного кадастру. ДСП 173-96 визначає загальні санітарні підходи, але не є правовстановлюючим документом щодо конкретної земельної ділянки. Сам по собі факт можливості використання частини території для городництва не означає існування законно оформленої заборони на житлове будівництво. З матеріалів справи та наданого позивачем витягу з ЄДР (долученого до позову) вбачається, що з часу первісного надання земельної ділянки ПВКФ «Ганоль» право власності на об`єкти нерухомості неодноразово переходило до інших осіб (щонайменше тричі), а чинний власник здійснює господарську діяльність за іншим видом економічної діяльності (інший КВЕД), ніж первісне виробництво екстрактів лікарських рослин. Відповідачем не надано жодного доказу того, що виробнича діяльність здійснюється у тому ж обсязі та з тим самим рівнем потенційного впливу; наявні реальні шкідливі викиди або інші фактори впливу станом саме на 2025 рік; проводилась актуальна санітарно-гігієнічна оцінка з визначенням конкретних меж санітарно-захисної зони; існує чинний висновок уповноваженого органу із визначеними координатами та параметрами такої зони; відповідні обмеження внесені до Державного земельного кадастру у встановленому законом порядку. Посилання на історичні матеріали 1990-х років без урахування зміни власника, зміни характеру господарської діяльності та відсутності актуальної санітарної оцінки не може вважатися належним доказом існування чинного та юридично оформленого обмеження щодо земельної ділянки позивача. Твердження відповідача про те, що аналогічна житлова забудова існує нібито лише по вул. Шкільній, а не по вул. Шевченка, не має жодного нормативного значення для вирішення даного спору. Містобудівна документація не встановлює «вулицю» як юридичну межу дозволеного або забороненого будівництва. Вона визначає функціональні зони території та режим їх використання. Якщо земельна ділянка віднесена до зони Ж-1 або Ж-1.1, це означає допустимість садибної житлової забудови з урахуванням встановлених містобудівних вимог. Натомість відповідач не довів щодо наявності встановлених у законному порядку меж санітарно-захисної зони з визначенням координат; наявність обмежень, внесених до Державного земельного кадастру; існування конкретної норми закону чи підзаконного акту, яка прямо забороняє будівництво індивідуального житлового будинку на земельній ділянці з цільовим призначенням 02.01. Фактично відповідач підміняє юридичний аналіз містобудівного режиму посиланням на «історичну логіку забудови», яка не має нормативної сили. Відповідач у відзиві посилається на Генеральний план 1987 року, містобудівну документацію 1990 року «Забудова кварталу по вул. Шкільній», рішення Соколівської сільської ради від 17.09.2014 №1836 про затвердження коригування та оновлення генерального плану, а також на рішення від 20.09.2018 №1771 про затвердження плану зонування території. Водночас зазначені посилання мають декларативний характер та не підтверджені належними доказами у розумінні процесуального закону. Щодо рішення Соколівської сільської ради від 17.09.2014 №1836, представник позивача зазначає, що вказаним рішенням сесії затверджено генеральний план села Соколівське Кіровоградського району Кіровоградської області. Зміст цього рішення є лаконічним та зводиться виключно до формулювання: «Затвердити генеральний план села Соколівське Кіровоградського району Кіровоградської області». Жодних індивідуальних рішень щодо встановлення обмежень використання конкретних земельних ділянок, у тому числі щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3522587200:51:009:0040 або первісної ділянки площею 0,28 га, зазначеним рішенням не приймалося.Як вбачається з наданої Соколівською сільською радою відповіді (долученої до позовної заяви), рішення №1836 не містить положень про встановлення окремим актом санітарно-захисної зони із визначенням її меж, координат чи конкретного переліку земельних ділянок, на які така зона поширюється. Вказане рішення має нормативний характер і лише вводить у дію містобудівну документацію, але саме по собі не створює індивідуального обмеження права власності конкретної особи. Посилаючись на генеральний план та план зонування території с. Соколівське, відповідач не надав суду належних доказів того, що на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 3522587200:51:009:0040 у встановленому законом порядку накладено санітарно-захисну зону як обмеження у використанні землі. Надані відповідачем графічні матеріали містять лише фрагменти схем без визначення координат меж санітарно-захисної зони, без індивідуалізації її просторових параметрів та без документального підтвердження прийняття рішення про встановлення такого обмеження саме щодо спірної земельної ділянки. Відсутня будь-яка прив`язка до кадастрового номера, відсутній окремий документ про встановлення меж обмеження, відсутні відомості про його державну реєстрацію. При цьому саме по собі рішення Соколівської сільської ради від 17.09.2014 р. №1836, яким затверджено генеральний план села, не є правовстановлюючим актом щодо обмеження речових прав конкретного власника земельної ділянки. Воно затверджує містобудівну документацію в цілому, однак не встановлює індивідуального режиму обмеження для конкретної сформованої земельної ділянки. Аналогічно, рішення від 20.09.2018 р. №1771 про затвердження плану зонування визначає функціональні зони території, але не підміняє процедуру встановлення обмежень у використанні земель відповідно до вимог земельного законодавства та не звільняє орган влади від обов`язку забезпечити їх належне оформлення та внесення до Державного земельного кадастру. Спірна земельна ділянка площею 0,0361 га була сформована у 2019 році шляхом поділу, їй присвоєно кадастровий номер, а відомості внесено до Державного земельного кадастру без зазначення будь-яких обмежень у її використанні. Якщо станом на 2014 або 2018 роки існувало належним чином встановлене обмеження у вигляді санітарно-захисної зони, воно мало бути відображене у технічній документації із землеустрою щодо поділу та внесене до ДЗК. Відсутність таких відомостей свідчить про відсутність юридично оформленого обмеження. Посилання відповідача на ДБН 360-92, ДСП 173-96, архітектурно-планувальне завдання 1995 року, висновок СЕС та матеріали 1990-х років не є правовстановлюючими документами щодо обмеження прав власника конкретної земельної ділянки. Нормативні акти загальної дії та історичні матеріали не замінюють процедуру встановлення обмеження із визначенням його меж, оформленням відповідної документації із землеустрою та внесенням відомостей до кадастру. Представник позивача вважає, що відповідач не довів існування чинного рішення про встановлення санітарно-захисної зони з визначеними координатами та не підтвердив її юридичну дію станом на 2025 рік. Відповідно до плану зонування території с. Соколівське спірна земельна ділянка віднесена до зони садибної забудови (Ж-1/Ж-1.1), що за своїм функціональним призначенням передбачає розміщення індивідуальних житлових будинків з присадибними ділянками. Таким чином, навіть з позиції самої містобудівної документації функціональний режим території допускає житлову забудову. Відповідач не надав жодної норми плану зонування, яка б прямо забороняла будівництво індивідуального житлового будинку на земельній ділянці з цільовим призначенням 02.01 у межах зазначеної зони. Посилання на нібито розташування у санітарно-захисній зоні не змінює функціонального статусу території та не може автоматично трансформувати зону садибної забудови у зону із забороною житлового будівництва без належного правового оформлення такого обмеження (а.с.140-147).
Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив у яких вказано, що відповідно до намірів забудови, позивач разом з власником індивідуального житлового будинку, який розташовано на суміжній присадибній ділянці, отримують містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкту будівництва з назвою «Реконструкція індивідуального житлового будинку з добудовою під блокований житловий будинок». Представник відповідача наголошує на тому, що вся присадибна земельна ділянка може мати цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), але житловий будинок повинний бути розташований на відстані не менш ніж 50 м. від промислового підприємства. Рішенням сесії Соколівської сільської ради від 17.09.2014 р. №1836 була затверджена містобудівна документація «Коригування та оновлення генерального плану с. Соколівське Кіровоградського району Кіровоградської області», а рішенням сесії Соколівської сільської ради від 20.09.2018 р. №1771 була затверджена містобудівна документація «План зонування території с. Соколівське Кіровоградського району Кіровоградської області». Коригування та оновлення генерального плану с. Соколівське виконувалося відповідно до державних будівельних норм України ДБН Б.1.1-15:2012 «Склад та зміст генерального плану населеного пункту». План зонування території с. Соколівське виготовлявся відповідно до державних будівельних норм України ДБН Б.1.1-22:2017 «Склад та зміст плану зонування території» та генерального плану с. Соколівське. У кресленнях генеральних планах населених пунктів, санітарно-захисна зона підприємств зазначається відповідними умовними позначеннями. Креслення виконується у масштабі 1:2000 або 1:5000, а у планах зонування територій населених пунктів, санітарно-захисна зона підприємств – відповідною зоною. Представник відповідача зауважує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України що планування використання земель» 17.10.2020 р. внесені зміни до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». У п.2 ст.1 внесені зміни щодо визначення поняття «генеральний план населеного пункту». З 2020 року визначено, що генеральний план населеного пункту є одночасно містобудівною документацією на місцевому рівні та землевпорядною документацією. Тобто тільки з 2020 року законодавством передбачена норма щодо внесення до Державного земельного кадастру санітарно-захисних зон, які зазначені у генеральному плані населеного пункту, розробленому до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель», де генеральний план населеного пункту є одночасно містобудівною документацією на місцевому рівні та землевпорядною документацією. До 2020 року обмеження на використання земельних ділянок та наявні земельні сервітути, відображалися тільки у Проєктах землеустрою та Технічних документаціях із землеустрою, які виготовлялися на замовлення фізичних та юридичних осіб, відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації та планів земельно-господарського устрою з обов`язковим дотриманням чинних будівельних норм (а.с.155-162).
Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.01.2026 р. позовну заяву залишено без руху (а.с.65-66).
Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.01.2026 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.85-86).
16.02.2026 р. підготовче засідання ен відбулося у зв`язку із спрацюванням сигналізації пожежної безпеки та необхідністю залишити приміщення суду (а.с.138).
26.02.2026 р. підготовче засідання відкладено за клопотанням представника позивача (а.с.183).
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.03.2026 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.193).
У судовому засіданні 02.04.2026 р. відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення третьої особи, заслухано пояснення представника позивача та оголошено перерву у зв`язку з повітряною тривогою (а.с.196-197).
У судовому засіданні 02.04.2026 р. заслухано пояснення представника відповідача та оголошено перерву у зв`язку з повітряною тривогою (а.с.211-212).
У судовому засіданні 28.04.2026 р. суд дослідив письмові докази, а також перейшов до стадії ухвалення судового рішення і повідомив сторонам дату і час його проголошення (а.с.232).
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.04.2026 р. поновлено судовий розгляд (а.с.233).
У судовому засіданні 04.05.2026 р. суд провів судові дебати, а також перейшов до стадії ухвалення судового рішення і повідомив сторонам дату і час його проголошення (а.с.236).
Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,
ВСТАНОВИВ:
За договором купівлі-продажу від 20.07.2019 р., укладеним між ОСОБА_4 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець), посвідченим приватним нотаріусом Кропивницького нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за №1731, Покупцем придбано земельну ділянку загальною площею 0,0361 га в межах згідно з планом, розташовану за адресою: Кіровоградська область, Кропивницький (Кіровоградський) район, Соколівська сільська рада, кадастровий номер 3522587200:51:009:0040. Цільове призначення земельної ділянки – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). На земельній ділянці відсутні будівлі та споруди (а.с.23-27).
23.08.2025 р. ОСОБА_1 звернувся до Відділу інфраструктури, містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та екології Кропивницької районної військової адміністрації із заявою №АМ01:5693-6975-0182-4587 про видачу будівельного паспорта забудови земельної ділянки 3522587200:51:009:0040 на об`єкт будівництва: Нове будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Відділом інфраструктури, містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та екології Кропивницької районної військової адміністрації прийнято рішення про відмову в наданні будівельного паспорта № НОМЕР_1 від 26.05.2025 р. (реєстраційний номер документу в ЄДЕССБ ВР01:7732-3912-5560-6275), яким відмовлено у наданні будівельного паспорта забудови земельної ділянки відповідно до пункту 2.4 Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №103 від 05.07.2011 р., а саме: невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, детальним планам територій, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам і правилам (а.с.31-32). Рішення обґрунтовано тим, що у ескізних намірах забудови будівництва будинку, які додані до заяви, зазначено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 з кадастровим номером 3522587200:51:009:0040, має площу 0,0361 га та передбачається будівництво однієї квартири зблокованого житлового будинку. У генеральному плані АДРЕСА_1 передбачена під садибну забудову для будівництва індивідуального житлового будинку та має площу біля 0,28 га. У подальшому, без змін до генерального плану, поділена на 5 частин. Статтею 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що будівельний паспорт забудови земельної ділянки визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель, споруд, гаражів, елементів інженерного захисту, благоустрою та озеленення на земельній ділянці. Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» не передбачено будівництво зблокованого житлового будинку шляхом отримання будівельного паспорту забудови земельної ділянки. Будівництво зблокованого житлового будинку можливо при отриманні Містобудівних умов та обмежень для проектування будівництва житлового будинку на 2 квартири (визначення відповідно до ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки»). Додатково повідомлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3522587200:51:009:0040 знаходиться у санітарно-захисній зоні підприємства з функціональним зонуванням Ж-1.1 – зона садибної забудови в межах зони санітарної охорони.
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів встановлені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 р. №3038-VI.
У розумінні пунктів 2, 7-9 частини 1 статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту – одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; містобудівна документація – затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій; містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі – містобудівні умови та обмеження) – документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією; план зонування території (зонінг) – документація, що є складовою комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади або генерального плану населеного пункту і визначає умови та обмеження використання території у межах визначених функціональних зон.
Частиною 2 статті 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.
Частинами 1, 2, 5 статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.
Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням відомостей Державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі у цифровій формі в державній системі координат у формі електронних документів, що містять базові і тематичні геопросторові дані.
Порядок обміну інформацією між містобудівним кадастром та Державним земельним кадастром встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Містобудівна документація на місцевому рівні може бути оновлена за рішенням місцевих рад.
Оновлення містобудівної документації передбачає:
1) актуалізацію картографо-геодезичної основи;
2) перенесення з паперових носіїв у векторну цифрову форму;
3) приведення містобудівної документації у відповідність із вимогами законодавства в частині формату зберігання та оброблення даних.
Обмеження у використанні земель (територій), визначені комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади, генеральним планом населеного пункту, детальним планом території, підлягають внесенню до містобудівного кадастру, а також Державного земельного кадастру в порядку, встановленому Законом України «Про Державний земельний кадастр».
Згідно з ч.ч.1, 2, 10 ст.17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.
Обов`язковою складовою генерального плану населеного пункту є план зонування території цього населеного пункту.
До складу генерального плану населеного пункту обов`язково включаються планувальні рішення детальних планів територій (у тому числі формування земельних ділянок), на яких планується розміщення: за рахунок державного або місцевого бюджету: об`єктів соціальної інфраструктури (освіти, охорони здоров`я, культури, житлово-комунального господарства); об`єктів, передбачених Генеральною схемою планування території України та схемою планування області; об`єктів, для розташування яких відповідно до закону може здійснюватися примусове відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності (якщо розташування таких об`єктів передбачено генеральним планом населеного пункту); інших об`єктів, визначених замовником у завданні на проектування.
Після затвердження генерального плану населеного пункту відомості про такі земельні ділянки підлягають внесенню до Державного земельного кадастру.
Проектні рішення генерального плану населеного пункту повинні включати межі та правові режими всіх режимоутворюючих об`єктів та всіх обмежень у використанні земель (у тому числі обмежень у використанні земель у сфері забудови), встановлених до або під час розроблення проекту генерального плану (у тому числі межі та правові режими територій і об`єктів природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду, прибережних захисних смуг, водоохоронних зон, пляжних зон, інших охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель).
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» план зонування території розробляється у складі комплексного плану, генерального плану населеного пункту з метою визначення умов та обмежень використання території у межах визначених функціональних зон. До затвердження генерального плану населеного пункту в межах території територіальної громади, щодо якої затверджено комплексний план (якщо обов`язковість розроблення генерального плану населеного пункту визначена рішенням про затвердження комплексного плану), межі функціональних зон та функціональне призначення територій у такому населеному пункті визначаються комплексним планом.
План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів та підлягає стратегічній екологічній оцінці.
План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.
Зонування території здійснюється з дотриманням таких вимог:
1) урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території;
2) виділення зон обмеженої містобудівної діяльності;
3) відображення існуючої забудови територій, інженерно-транспортної інфраструктури, а також основних елементів планувальної структури територій;
4) урахування місцевих умов під час визначення функціональних зон;
5) установлення для кожної зони дозволених і допустимих видів використання територій для містобудівних потреб, умов та обмежень щодо їх забудови;
6) узгодження меж зон з межами територій природних комплексів, смугами санітарно-захисних, санітарних, охоронних та інших зон обмеженого використання земель, червоними лініями;
7) відображення меж прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів;
8) відображення обмежень (у тому числі меж) використання приаеродромної території, встановлених відповідно до Повітряного кодексу України.
Згідно з ч.ч.1-4 ст.27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі – будівельний паспорт).
Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки.
Будівельний паспорт складається з текстових та графічних матеріалів.
За наявності плану зонування території розроблення будівельного паспорта здійснюється на його підставі.
Проектування на підставі будівельного паспорта здійснюється без отримання містобудівних умов та обмежень. Для об`єктів, зазначених у частині першій цієї статті, розроблення проекту будівництва здійснюється виключно за бажанням замовника.
Надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
Порядок видачі будівельного паспорта визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
Відповідно до пунктів 1.2, 1.4 розділу І Порядку видачі будівельного паспорта, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 р. №103 (далі за текстом – Порядок №103) будівельний паспорт забудови земельної ділянки (далі – будівельний паспорт) визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель, споруд, гаражів, елементів інженерного захисту, благоустрою та озеленення на земельній ділянці.
Розроблення будівельного паспорта здійснюється відповідно до містобудівної документації на місцевому рівні.
Пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку №103 визначено, що будівельний паспорт видається уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження заяви на видачу будівельного паспорта за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку, до якої додаються: копія документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію, або заповіту, у разі якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, у разі якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (у разі здійснення реконструкції, капітального ремонту); згода співвласника (співвласників) об`єкта нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці (у разі здійснення реконструкції, капітального ремонту) (за умови перебування у спільній власності); схема намірів забудови земельної ділянки (місце розташування будівель та споруд на земельній ділянці, відстані до меж сусідніх земельних ділянок та розташованих на них об`єктів, інженерних мереж і споруд, фасади та плани поверхів об`єктів із зазначенням габаритних розмірів, перелік систем інженерного забезпечення, у тому числі автономного, що плануються до застосування, тощо), за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку; проектна документація (за наявності); згода співвласника (співвласників) земельної ділянки на забудову (у разі розміщення нових об`єктів) (за умови перебування у спільній власності); інформація про наявність у межах земельної ділянки режимоутворюючих об`єктів культурної спадщини та обмеження у використанні земельної ділянки у разі здійснення нового будівництва об`єкта (за наявності). 
Копії документів, що подаються для отримання будівельного паспорта, засвідчуються замовником (його представником).
Документи подаються уповноваженому органу з питань містобудування та архітектури з урахуванням вимог статті 261 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку ведення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 2021 року № 681: 
1) в електронній формі через електронний кабінет Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (далі – електронний кабінет) або іншу державну інформаційну систему, інтегровану з електронним кабінетом, користувачем якої є замовник та відповідний уповноважений орган з питань містобудування та архітектури;
2) у паперовій формі особисто замовником (у тому числі через центри надання адміністративних послуг) або поштовим відправленням з описом вкладення.
На підставі пункту 2.4 розділу ІІ Порядку №103 пакет документів для видачі будівельного паспорта або внесення змін до нього повертається уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури замовнику з таких підстав: неподання повного пакета документів, визначених пунктом 2.1 або 2.2 цього розділу; невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, будівельним нормам і правилам; подання замовником заяви в довільній формі про відмову від отримання будівельного паспорта.
Із аналізу зазначених норм, суд дійшов висновку, що будівельний паспорт видається на підставі містобудівної документації на місцевому рівні при зверненні замовника до уповноваженого органу з питань містобудування та архітектури із заявою та пакетом документів для видачі будівельного паспорта. При цьому підставою для повернення замовнику пакету документів для видачі будівельного паспорта є, зокрема невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, будівельним нормам і правилам. Невідповідність намірів забудови означає, що запланований для будівництва об`єкт не відповідає вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, тобто затвердженим текстовим та графічним матеріалам з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій конкретного населеного пункту.
Параметри забудови визначаються з урахуванням державних будівельних норм ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення».
За визначенням ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», а саме пунктів 3.3, 3.14, 3.15, 3.25: багатоквартирний житловий будинок – житловий будинок, до складу якого входить більше ніж одна квартира. Може бути зблокованого, секційного, коридорного, галерейного і терасного типів; зблокований будинок – будинок квартирного типу, що складається з двох і більше квартир, кожна з яких має безпосередній вихід на приквартирну ділянку або вулицю; квартира – комплекс взаємопов`язаних приміщень, що використовуються для проживання однієї сім`ї різного чисельного складу, який включає: основні приміщення – житлову (житлові) кімнату та допоміжні приміщення – кухню, ванну кімнату (душову), туалет (або суміщений санвузол), а також передпокій, комору чи вбудовану шафу; одноквартирний житловий будинок – індивідуалдьний житловий будинок, що має прибудинкову ділянку.
У розумінні пунктів 3.19, 3.56 ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування та забудова територій» зблокований житловий будинок – будинок квартирного типу, що складається з двох і більше квартир, кожна з яких має безпосередній вихід на приквартирну ділянку або вулицю; садибний будинок (індивідуальний будинок) – житловий будинок з присадибною ділянкою та господарськими спорудами, призначеними для одного домогосподарства.
Відповідно до п.6.1.32 ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування та забудова територій» граничний розмір площі земельних ділянок, які надаються громадянам для нового житлового будівництва, має становити не менше 150 м2 для блокованої забудови і не менше 500 м2 для індивідуальної житлової забудови.
Пунктом 6.1.41 ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування та забудова територій» передбачено, що при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. Для нової садибної та дачної забудови відстань від межі слід встановлювати не менше 3 м.
У постанові від 06.11.2024 р. у справі №460/4832/21 Верховний Суд сформував правовий висновок відповідно до якого, зблокований житловий будинок є багатоквартирним і не належить до індивідуальних житлових будинків, що виключає можливість його будівництва саме на підставі будівельного паспорту.
Зазначений висновок підтриманий Верховним Судом у постанові від 02.06.2025 р. у справі №460/831/21.
Суд вважає, що до спірних правовідносин не належить застосовувати правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 26.10.2022 р. у справі №320/4092/19, на який посилається представник позивача, оскільки врахуванню підлягають останні правові висновки Верховного Суду.
Судом встановлено, що відповідно схеми намірів забудови, яка була додана ОСОБА_1 до заяви про видачу будівельного паспорта забудови земельної ділянки 3522587200:51:009:0040 на об`єкт будівництва: Нове будівництво житлового будинку за адресою: вул. Шкільна, с. Соколівське Кропивницького району Кіровоградської області, запланований до будівництва житловий будинок розміщується впритул до іншого житлового будинку та є зблокованим у розумінні пункту 3.14 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» та пункту 3.19 ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування та забудова територій». При цьому запланований до будівництва позивачем будинок не містить чотирьох зовнішніх стін, які б були віддалені від межі суміжних земельних ділянок на відстань не менш ніж 1,0 м., що є вимогою пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування та забудова територій».
Представника позивача вказувала на те, що ескізні наміри забудови не є проектною документацією та не визначають правового статусу майбутнього об`єкта будівництва.
Однак, відповідно до п.2.1 р.ІІ Порядку №103, одним із документів, який подається разом із заявою на видачу будівельного паспорта є схема намірів забудови земельної ділянки (місце розташування будівель та споруд на земельній ділянці, відстані до меж сусідніх земельних ділянок та розташованих на них об`єктів, інженерних мереж і споруд, фасади та плани поверхів об`єктів із зазначенням габаритних розмірів, перелік систем інженерного забезпечення, у тому числі автономного, що плануються до застосування, тощо), за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку. Таким чином, схема намірів забудови земельної ділянки підлягає врахуванню при визначенні аитання щодо відповідності намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, будівельним нормам і правилам.
Окрім того, суд враховує, що площа земельної ділянки з кадастровим номером 3522587200:51:009:0040 становить 0,0361 га (а.с.118, зі зворотного боку), а тому відповідно до п.6.1.32 ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування та забудова територій» зазначена земельна ділянка є недостатньою для розміщення на ній індивідуальної житлової забудови.
Також в оскаржуваному рішенні відповідач зазначав, що земельна ділянка з кадастровим номером 3522587200:51:009:0040 знаходиться в санітарно-захисній зоні підприємства з функціональним зонуванням Ж-1.1 – зона садової забудови в межах зони санітарної охорони.
Рішенням сорок п`ятої сесії шостого скликання Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області від 17.09.2014 р. №1836 «Про затвердження генерального плану села Соколівське» затвердженого генеральний план села Соколівське Кіровоградського району Кіровоградської області (а.с.166).
Рішенням двадцять п`ятої сесії восьмого скликання Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області від 20.09.2018 р. №1771 «Про затвердження плану зонування території села Соколівське Кіровоградського району» затверджено план зонування території села Соколівське Кіровоградського району Кіровоградської області (а.с.167).
Реалізація права на забудову земельної ділянки здійснюється її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог, зокрема, містобудівної документації на місцевому рівні. Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. План зонування території належить до одного із визначених законом видів містобудівної документації і визначає умови та обмеження використання території у межах визначених функціональних зон. Відповідно вирішення уповноваженим органом питання щодо видачі будівельного паспорта повинно здійснюватися з врахуванням встановлених на місцевому рівні умов та обмежень використання території для містобудівних потреб.
Викладене узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постановах від 16.07.2019 р. у справі №520/8970/18, від 28.10.2019 р. у справі №820/4909/17, від 29.01.2025 р. №600/3670/22.
Як встановлено судом, відповідно до Плану зонування території села Соколівське Кіровоградського району Кіровоградської області земельна ділянка з кадастровим номером 3522587200:51:009:0040 знаходиться в зоні Ж-1.1 – зона садової забудови в межах зони санітарної охорони (а.с.103-106).
З огляду на п.5.10 Державних санітарних правил планування та забудови територій, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.1996 р. №173 у санітарно-захисних зонах не можна допускати розміщення:
- житлових будинків з придомовими територіями, гуртожитків, готелів, будинків для приїжджих, аварійних селищ;
- дитячих дошкільних закладів, загальноосвітніх шкіл, лікувально-профілактичних та оздоровчих установ загального та спеціального призначення зі стаціонарами, наркологічних диспансерів;
- спортивних споруд, садів, парків, садівницьких товариств;
- охоронних зон джерел водопостачання, водозабірних споруд та споруд водопровідної розподільної мережі.
На підставі п.5.12 Державних санітарних правил планування та забудови територій, у санітарно-захисній зоні допускається розташовувати:
- пожежні депо, лазні, пральні, гаражі, склади (крім громадських та спеціалізованих продовольчих), будівлі управлінь, конструкторських бюро, учбових закладів, виробничо-технічні училища без гуртожитків, магазини, підприємства громадського харчування, поліклініки, науково-дослідні лабораторії, пов`язані з обслуговуванням даного та прилеглих підприємств;
- приміщення для чергового аварійного персоналу та добової охорони підприємств за встановленим списочним складом, стоянки для громадського та індивідуального транспорту, місцеві та транзитні комунікації, ЛЕП, електростанції, нафто- і газопроводи, свердловини для технічного водопостачання, водоохолоджуючі споруди, споруди для підготовки технічної води, каналізаційні насосні станції, споруди оборотного водопостачання, розсадники рослин для озеленення підприємств та санітарно-захисної зони.
Зважаючи на те, що земельна ділянка з кадастровим номером 3522587200:51:009:0040 знаходиться в зоні Ж-1.1 – зона садової забудови в межах зони санітарної охорони, яка має обмеження щодо розміщення на ній житлових будинків з придомовими територіями, суд дійшов висновку, що відповідач під час розгляду заяви позивача про видачу будівельного паспорта обґрунтовано врахував такі обмеження.
Стосовно твердження представника позивача про відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей про обмеження у використанні земельної ділянки з кадастровим номером 3522587200:51:009:0040, суд зазначає, що відповідно до пункту 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель» від 17.06.2020 р. №711-ІХ, чинного з 24.07.2020 р. (далі за текстом – Закон №711), сільським, селищним, міським радам забезпечити внесення до 1 січня 2028 року до Державного земельного кадастру відомостей про функціональні зони територій, визначені у містобудівній документації на місцевому рівні, затвердженій до набрання чинності цим Законом; межі територій пам`яток, історико-культурних заповідників, історичних ареалів населених пунктів та зон охорони пам`яток культурної спадщини, зазначені в історико-архітектурному опорному плані, затвердженому до набрання чинності цим Законом; обмеження у використанні земель у сфері забудови. При цьому пунктом 3 розділу ІІ Закону №711 установлено, що: містобудівна документація на місцевому рівні, затверджена до набрання чинності цим Законом, зберігає чинність. До 1 січня 2028 року внесення змін до такої документації допускається без урахування вимог цього Закону щодо її складу та змісту. З 1 січня 2028 року внесення змін до такої документації допускається за умови приведення її у відповідність із вимогами цього Закону; плани зонування територій, затверджені до набрання чинності цим Законом, вважаються невід`ємними складовими генеральних планів населених пунктів. У населених пунктах, у яких не затверджені плани зонування територій станом на день набрання чинності цим Законом, можуть затверджуватися плани зонування територій шляхом внесення змін до генеральних планів населених пунктів.
Отже, зважаючи на те, що Генеральний план села Соколівське Кіровоградського району Кіровоградської області та План зонування території села Соколівське Кіровоградського району Кіровоградської області затверджені до 24.07.2020 р., беручи до уваги пункти 2, 3 розділу ІІ Закону №711, з огляду на те, що не сплив законодавчо встановлений кінцевий строк для внесення відомостей до Державного земельного кадастру (до 01 січня 2028 року), відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей про обмеження у використанні земельної ділянки з кадастровим номером 3522587200:51:009:0040 не може розцінюватися як підстава для неврахування та не застосування відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що Відділ інфраструктури, містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та екології Кропивницької районної військової адміністрації правомірно дійшов висновку про невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, детальним планам територій, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам і правилам, у зв`язку з чим прийняв рішення про відмову в наданні будівельного паспорта № НОМЕР_1 від 26.05.2025 р. (реєстраційний номер документу в ЄДЕССБ ВР01:7732-3912-5560-6275), а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю.
Зважаючи на те, що у задоволенні позову відмовлено, то відповідно до ст.139 КАС України відсутні підстави для розподілу судових витрат понесених позивачем. Натомість відповідачем не надано доказів понесення судових витрат у даній справі.
Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Кропивницької районної державної адміністрації Кіровоградської області (м. Кропивницький, вул. Дарвіна, 25, код ЄДРПОУ 04055067) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.
Дата складання повного рішення суду – 14 травня 2026 року.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду Г.М. МОМОНТ