ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 953/11622/21
провадження № 61-9308св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінрайт», 
третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2024 року, ухвалене у складі судді Власової Ю. Ю., та постанову Харківського апеляційного суду від 19 червня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Мальованого Ю. М., Тичкової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «НАДРА» (далі - ПАТ КБ «Надра»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінрайт» (далі - ТОВ «ФК «Фінрайт»), третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), про визнання недійсними договору про відступлення прав вимоги та договору купівлі-продажу майнових прав.

Позовну заяву ОСОБА_1 мотивувала тим, що на підставі кредитного договору № 6/4/20/2007/840-К/1330, укладеного 10 липня 2007 року між нею та ПАТ КБ «Надра», банк надав їй кредит у сумі 75 600 доларів США для придбання квартири, зі сплатою процентів та кінцевою датою повернення - до 07 липня 2022 року.
На забезпечення виконання умов кредиту 10 липня 2007 року між нею та банком укладений договір іпотеки № 6/4/20/2007/980-І/1331, предметом якого є квартира у м. Харкові.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2012 року з неї на користь ПАТ КБ «Надра» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 886 839,75 грн. 
Стверджувала, що після припинення зобов`язань за цим договором, право вимоги банку до неї за вказаним договором кредиту було безпідставним. Фонд за завищеною ціною виставив на публічні торги активи ПАТ КБ «Надра», який перебував у стані ліквідації.
За результатами публічних торгів з продажу активів ПАТ КБ «Надра» 24 вересня 2020 року відповідачі уклали оспорювані договори. Позивач уважала нікчемними оспорювані договори з причини порушення встановлених законом істотних умов договору щодо дотримання обсягу і змісту прав, які переходять до нового кредитора, у тому числі у частині визначення розміру зобов`язання, яке має бути не більше стягненої за судовим рішенням суми боргу, тобто у розмірі 886 839,75 грн. 
Позивач оскаржила до суду дії ТОВ «ФК «Фінрайт» щодо нарахування суми більшої, ніж визначена судовим рішенням. Вважала незаконним проведення оцінки активів банка (з метою проведення публічних торгів з продажу активів банку, який перебуває у процесі ліквідації) після ухвалення судового рішення про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором. Документи з проведення торгів та визначені в них суми фіктивні та формальні, враховуючи, що покупець сплатив продавцю грошові кошти у розмірі 116 077,05 грн, отримавши право вимоги, зокрема за 420 кредитних договорів, забезпечених іпотекою.

Уточнивши предмет позову, ОСОБА_1 просила суд:
- визнати недійсним договір № GL3N217214, укладений на торгах з продажу банківських активів 29 квітня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Фінрайт» про відступлення прав вимоги у частині відступлення права вимоги до неї за кредитним договором від 10 липня 2007 року № 6/4/20/2007/840-К/1330;
- визнати недійсним договір GL3N217214-1 продажу банківських активів купівлі-продажу майнових прав, укладений на торгах з продажу банківських активів 29 квітня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Фінрайт», у частині продажу кредитного договору від 10 липня 2007 року № 6/4/20/2007/840-К/1330.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Надра», ТОВ «ФК «Фінрайт», третя особа - Фонд, про визнання договору про відступлення прав вимоги та договору купівлі-продажу майнових прав недійсними відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08 червня 2021 року до подання позовної заяви, шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 .
Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2021 року, шляхом заборони будь-яким особам розпоряджатися квартирою АДРЕСА_1 .

Постановою Харківського апеляційного суду від 19 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2024 року - без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, вказав, що позивач не довела порушення її прав внаслідок проведення публічних торгів та укладення спірних договорів № GL3N217214 та № GL3N217214-1 від 29 квітня 2020 року купівлі-продажу права вимоги за кредитними договорами. 
Заявлені до неї з боку ТОВ «ФК «Фінрайт» вимоги на підставі вищевказаних спірних договорів купівлі-продажу мають розглядатися у справі за її позовом, в якому вона вже оспорює висунуті з боку вказаного товариства до неї вимоги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги 

У липні 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 червня 2025 року, в якій просила суд скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 

30 липня 2025 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

02 вересня 2025 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Київського районного суду м. Харкова, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

У вересні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

На підставі розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду, у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_2, 02 грудня 2025 року сформовано протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи, визначено склад суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеник Д. Д., Черняк Ю. В.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права.

Підставами касаційного оскарження зазначає:
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц (провадження № 14-501цс18), постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/1310/17 (провадження № 61-29771св18), від 23 грудня 2020 року у справі № 757/28231/13-ц (провадження № 61-2616св19), від 24 липня 2024 року у справі № 646/857/18 (провадження № 61-5330св24) та у постанові Верховного Суд України від 05 липня 2017 року у справі № 6-459цс17;
- суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування доказів.

Заявник указує, що суди надали неправильну оцінку зібраним доказам, проігнорували той факт, що ціна, за якою було продано активи, була неактуальною, а всі документи та визначені в них суми є фіктивними та формальними, що призвело до недоотримання коштів до Державного бюджету України.
Посилаючись на частину третю статті 37 Закону України «Про іпотеку», наголошує на необхідності встановлення вартості предмета іпотеки на момент його передачі іпотекодержателю.

Суд першої інстанції відмовив їй у задоволенні клопотання про витребування доказів, однак не постановив про це ухвалу. Суд апеляційної інстанції також відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів без жодних роз`яснень. 
Крім того, є незрозумілим, чи направляв суд першої інстанції відповідачам копію уточненої позовної заяви.

Суд першої інстанції не вирішив її заяву від 14 квітня 2024 року про відкладення розгляду справи, 18 квітня 2024 року судове засідання проведено без її участі та участі її адвоката.
18 квітня 2024 року із застосунку «Дія» вона дізналася про те, що суд першої інстанції 17 квітня 2024 року постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання Фонду про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, однак копію такого клопотання їй не надіслано, чим порушено частини шосту, восьму статті 212 ЦПК України. 
Посилаючись на положення статті 12 ЦПК України, заявник указує, що відповідачі не надали відзив, не довели суду обставини, які б спростували її доводи.

Посилається на частину першу статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та указує, що має право на справедливий та публічний розгляд справи.

Заявник указує, що ТОВ «ФК «Фінрайт» порушує її права, оскільки її обов`язки перед банком змінені рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2012 року, але новий кредитор замість стягнення заборгованості обманним шляхом залишив її без квартири.
Інші доводи касаційної скарги ОСОБА_1 в цілому зводяться до того, що ТОВ «ФК «Фінрайн» безпідставно, незаконно в односторонньому порядку вилучив з її власності належну їй квартиру.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2025 року Фонд подав до Верховного Суду відзив, у якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 червня 2025 року - без змін. 
Звертає увагу, що позивач не надала доказів, що свідчать про недійсність укладеного договору про відступлення прав вимоги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами 

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2012 у справі № 2018/13799/2012 із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 10 липня 2007 року № 6/4/20/2007/840-К/1330 у розмірі 599 872,97 грн, проценти - 245 313,04 грн, пеню - 38 434,74 грн, судові витрати - 3 219,00 грн. 

Зі урахуванням статті 82 ЦПК України встановлено, що 10 липня 2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 6/4/20/2007/840-К/1330 на суму 75 600,00 доларів США на строк до 07 липня 2022 року зі сплатою 12,49 % річних.

Взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконала, допустила заборгованість за кредитним договором, яка станом на 01 вересня 2011 року складається із: заборгованості за кредитом - 75 255,04 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) становить 599 872,97 грн, проценти - 30 774,92 доларів США, що за курсом НБУ становить 245 313,04 грн.

29 квітня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра», ліквідація якого здійснюється на підставі постанови Правління Національного банку України, в особі представника Гришкової Є. Ю. (далі - первісний кредитор), та ТОВ «ФК «Фінрайт» (далі - новий кредитор) укладений договір № GL3N217214 про відступлення прав вимоги, відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону від 01 квітня 2020 року № UA-EA-2020-03-06-000034-b, за яким первісний кредитор 29 квітня 2020 року передав новому кредитору, а новий кредитор прийняв у власність права вимоги, зокрема до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором від 10 липня 2007 року № 6/4/20/2007/840-К/1330, договором іпотеки від 10 липня 2007 року № 6/4/20/2007/980-1/1330.

Заборгованість позичальника ОСОБА_1 визначена ПАТ «КБ «Надра» на момент відступлення прав вимоги (станом на 29 квітня 2020 року ) за кредитним договором № 6/4/20/2007/840-К/1330, що відображено у додатку № 1 до договору № GL3N217214 про відступлення прав вимоги від 29 квітня 2020 року, у розмірі 91 617,60 доларів США, що у еквіваленті складає 2 478 118,65 грн, із яких: основний борг - 75 255,04 доларів США, що еквівалентно 2 035 535,95 грн; проценти - 16 362,56 долари США, що еквівалентно 442 582,70 грн.
До нового кредитора перейшли права вимоги до позичальника та іпотекодавця у повному обсязі та на умовах, які існували на момент відступлення прав вимоги та згідно зі статтею 512 ЦК України ТОВ «ФК «Фінрайт» є новим кредитором у зазначеному зобов`язанні.

Відповідно до статті 1 договору від 29 квітня 2020 року № GL3N217214 новий кредитор набув усі права за основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржником зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок, передачі предметів забезпечення і рахунок виконання зобов`язань, право вимагати та отримувати платежів за гарантією (якщо така видавалася). Права кредитора за основними договорами перейшли до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існували на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів.

Згідно з пунктом 3 договору від 29 квітня 2020 року № GL3N217214 новий кредитор/іпотекодержатель зобов`язаний повідомити боржників про відступлення прав вимоги за основними договорами протягом 5 (п`яти) днів з дня набрання чинності цим договором (щодо відступлених прав вимоги за договорами іпотеки (іпотечними договорами) та кредитними договорами, які забезпечені іпотекою)  у порядку, передбаченому чинним законодавством або відповідним основним договором. Банк повідомляє про укладення цього договору шляхом розміщення відповідного інформаційного повідомлення на вебсайті первісного кредитора із дотриманням вимог законодавства України з питань захисту інформації, яка містить банківську таємницю, та захисту персональних даних. Сторони погоджуються, що, відповідно до статті 516 ЦК України, новий кредитор несе ризик настання для нього несприятливих обставин у зв`язку із неповідомленням або несвоєчасним/ неналежним повідомленням боржників про відступлення прав вимоги за основними договорами на підставі цього договору, у зв`язку із чим виконання боржниками зобов`язань за основними договорами на користь первісного кредитора, у тому числі надходження на користь первісного кредитора грошових коштів у рахунок виконання зобов`язань за основними договорами, до моменту повідомлення відповідного із боржників про відступлення прав вимоги на підставі цього договору вважається належним виконанням відповідним із боржників зобов`язань за основними договорами.

05 травня 2020 року новий кредитор/іпотекодержатель (ТОВ «ФК «Фінрайт») на адресу ОСОБА_1 направив повідомлення від 30 квітня 2020 року про відступлення права вимоги, відповідно до списку № 972 згрупованих поштових відправлень-листів.

Банк, відповідно до умов пункту 3 договору, також повідомив про укладення цього договору шляхом розміщення відповідного інформаційного повідомлення на вебсайті банку із дотриманням вимог законодавства України з питань захисту інформації, яка містить банківську таємницю, та захисту персональних даних.

Відповідно до пункту 12 банк зобов`язується сприяти новому кредитору/іпотекодержателю у внесенні змін до відповідних державних реєстрів у зв`язку з укладанням цього договору.

29 квітня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра», ліквідація якого здійснюється на підставі постанови Правління Національного банку України, в особі представника Гришкової Є. Ю. (далі - продавець), та ТОВ «ФК «Фінрайт» (далі - покупець) укладений договір № GL3N217214-1 про відступлення прав вимоги, відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону від 01 квітня 2020 року № UA-EA-2020-03-06-000034-b за яким продавець передав покупцю, а покупець прийняв у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому.
Із договору не встановлено, що зобов`язання ПАТ «КБ «Надра» за кредитним договором № 6/4/20/2007/840-К/1330 перейшли до нового кредитора - ТОВ «ФК «Фінрайт».

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2020 року, яка постановою Харківського апеляційного суду від 13 січня 2021 року залишена без змін, замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «ФК «Фінрайт» у виконанні рішення суду у цивільний справі № 2018/13799/2012 за позовом ПАТ «КБ «Надра» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 10 липня 2007 року № 6/4/20/2007/840-К/1330 у сумі 599 872,97 грн, заборгованості за процентами - 245 313,04 грн, пені - 38 434,74 грн, судового збору - 3219,00 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає:
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
- суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідають, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують. 

Згідно з статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).

Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом

Відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження, зокрема здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також банкноти і монети, передані Національним банком України на зберігання та для проведення операцій з ними, ліцензія, гудвіл.

За змістом статті 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк.

Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: 1) на відкритих торгах (аукціоні); 2) шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі.

Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках).

Порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно-правовими актами Фонду.

Таким нормативно-правовим актом є Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 березня 2016 року № 388 (далі - Положення № 388).

Згідно з пунктом 4 розділу VІІ Положення № 388 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі якщо відкриті торги (аукціон) відбулися, Фонд отримує від організатора торгів протокол відкритих торгів (аукціону) із зазначенням ціни продажу лота. Банк укладає договір купівлі-продажу активу (майна) не раніше трьох робочих днів та не пізніше

20 робочих днів з дати завершення відкритих торгів (аукціону) з можливістю продовження такого строку за рішенням Фонду у разі отримання Фондом обґрунтованого подання від банку та здійснення переможцем таких відкритих торгів (аукціону) повної оплати коштів за лот (загальний строк не може перевищувати 132 робочих дня та не може закінчуватись пізніше завершення строку ліквідації банку), забезпечує проведення розрахунків відповідно до нього та протягом наступного робочого дня після дня проведення розрахунків інформує про завершення розрахунків уповноважений структурний підрозділ Фонду.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що право вимоги за кредитним договором від 10 липня 2007 року № 6/4/20/2007/840-К/1330, за договором іпотеки від 10 липня 2007 року № 6/4/20/2007/980-1/1330, укладених між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 , відступлені (продані) ТОВ «ФК «Фінрайт» відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону) у складі лоту GL3N217214, які відбулись 01 квітня 2020 року, оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-03-06-000034-b.

29 квітня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Фінрайт» укладений договір № GL3N217214 купівлі-продажу прав вимоги.
Положення нормативно-правових актів, які регулюють процедуру ліквідації банку, допускають продаж на конкурсних засадах майна банку, що перебуває у стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та за договорами забезпечення виконання зобов`язання будь-яким суб`єктам правовідносин, зокрема і без статусу банку або іншої фінансової установи (див. постанову Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 640/14873/19 (провадження № 61-6649св20), від 08 лютого 2023 року у справі № 761/11546/21 (провадження № 61-4261св22).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19-ц (провадження № 14-181цс20) зазначила, що продаж і відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання у процедурі ліквідації банку може відбутися на конкурсних засадах на користь будь-якої особи.

Договір № GL3N217214 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 29 квітня 2020 року укладений між відповідачами у відповідності до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення № 388.

Доводи заявника про те, що зобов`язання за кредитним договором фактично припинилося внаслідок ухвалення судового рішення, що не дає право кредитору звертати стягнення на іпотечне майно, розмір якого не визначено відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку», колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це не є підставою для визнання недійсним відповідного договору, за яким була передана така вимога. Так само зміна розміру заборгованості за кредитним договором не впливає на дійсність/недійсність договору, за яким була передана вимога за відповідним кредитним договором.

Таким чином, питання наявності та/або розміру заборгованості за кредитним договором не є предметом доказування у розглядуваній справі, оскільки не впливає на дійсність оспорюваного правочину на момент його укладення.

Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій, встановивши, що відповідачами дотримано приписи чинного законодавства при укладенні оспорюваного договору про відступлення прав вимоги № GL3N217214, за яким право вимоги за кредитним договором від 10 липня 2007 року перейшло до ТОВ «ФК «Фінрайт», та договором відступлення прав вимоги № GL3N217214-1, який не стосується відступлення прав вимоги за кредитним договором від 10 липня 2007 року, а права позивачки внаслідок укладення оспорюваних договорів порушені не були, дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
За встановлених обставин, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц (провадження № 14-501цс18), постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/1310/17 (провадження № 61-29771св18), від 23 грудня 2020 року у справі № 757/28231/13-ц (провадження № 61-2616св19), від 24 липня 2024 року у справі № 646/857/18 (провадження № 61-5330св24) та у постанові Верховного Суд України від 05 липня 2017 року у справі № 6-459цс17, на які заявник посилається у касаційній скарзі як підставу для касаційного оскарження судових рішень.

Доводи касаційної скарги у частині порушення процесуального закону щодо проведення судового засідання без участі позивача та його представника на увагу не заслуговують, оскільки позивач була повідомлена належним чином про день, час та місце розгляду справи 18 квітня 2024 року (том 2, а.с.43). 

Доводи про те, що Фонд не виконав вимоги частини восьмої статті 212 ЦПК України, звернувшись із заявою про проведення судового засідання у режимі відеоконференції (том 2, а. с. 36-40), не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи. При цьому невиконання Фондом положень частини другої статті 212 ЦПК України у частині надіслання копії клопотання іншим учасникам справи, не є підставою для скасування судового рішення.
Твердження заявника про порушення вимог процесуального закону внаслідок непостановлення ухвали суду про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів спростовуються матеріалами справи (том 2, а. с. 5-12). 

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статі 410 ЦПК України)

Інші доводи касаційної скарги загалом аналогічні доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано відхилив, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. Водночас суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (заява № 18390/91)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (заява № 49684/99)).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у оскаржуваних судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів та за своїм змістом переважно спрямовані на переоцінку доказів Верховним Судом, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Верховний Суд розглянув справу у межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк