РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Провадження № 3/510/591/26
Справа № 510/253/26

28 квітня 2026 року м. Рені Одеської області
Суддя Ренійського районного суду Одеської області Гончарова-Парфьонова О.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Орлівка Ренійського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, пенсіонера, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, -
встановив:
 
05 лютого 2026 року о 11 годині 20 хвилин., ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Toyota Avensis», державний номер НОМЕР_1 та рухаючись по автодорозі М-15 сполученням Одеса – Рені в бік Бухаресту 272 км + 25 км (с. Орлівка Ізмаїльського району Одеської області на перехресті вул. Бессарабська та вул. Шкільна), при зміні напрямку руху не переконався у безпеці, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Мерседес Бенц 6110», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався у попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. 
Таким чином, ОСОБА_1 притягається до відповідальності за порушення вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП. 
У судове засідання ОСОБА_1 з`явися, вину не визнав та пояснив, що він мав намір здійснити розворот на перехресті вул. Бессарабська та вул. Шкільна у с. Орлівка Ізмаїльського району Одеської області, у зв`язку з чим увімкнув лівий світловий покажчик повороту та максимально знизив швидкість руху. Після початку руху на розворот, побачив червоний мікроавтобус, який, рухаючись на високій швидкості, зіткнувся з його автомобілем, пошкодивши ліву передню частину, після чого зупинився на полосі для зустрічного руху на перехресті. 
Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Зінов`єва О.О., свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. 
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. 
Згідно ст. ст. 251, 252, 280 КУпАП наявність адміністративного правопорушення і винність у його вчинені особи та інші обставини, що мають істотне значення для правильності вирішення справи про адміністративні правопорушення, підлягають доказуванню передбаченими законом способами, оцінка відповідних доказів має ґрунтуватись на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності та законі. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, поряд з іншим, підлягає з`ясуванню, чи було вчинено адміністративне правопорушення і чи винна дана особа у його вчинені та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Так, згідно пункту 10.1 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 №1306 (далі – Правила дорожнього руху), перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Наслідком невиконання вказаних вимог може стати вчинення дорожньо-транспортної пригоди, що утворює склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до ст. 124 КУпАП, адміністративним правопорушенням є порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Так, у матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявний додаток до протоколу про адміністративне правопорушення – схема наслідків ДТП без потерпілих, яка сталася 05 лютого 2026 року, з якої вбачається, що автомобіль «1» («Toyota Avensis», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 ) знаходиться на ліній, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на перехресті вул. Бессарабська та вул. Шкільна у с. Орлівка Ізмаїльського району Одеської області, а автомобіль «2» («Мерседес Бенц 6110», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 ) – на зустрічній смузі для руху транспортних засобів на перехресті доріг. 
Відповідно до п. 16.13 Правила дорожнього руху, перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.
Тобто, Правилами дорожнього руху не передбачено необхідність надавати дорогу транспортним засобам, що рухаються у попутному напрямку позаду. 
Пунктом 9.4 Правил дорожнього руху передбачено, що подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру).
Так, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , яка була пасажиром автомобіля «Toyota Avensis», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та ОСОБА_5 – очевидець ДТП, підтвердили, що водій ОСОБА_1 завчасно, приблизно на відстані 50-100 м від перехрестя, увімкнув лівий покажчик повороту.
Вказані пояснення свідків спростовують покази водія автомобіля «Мерседес Бенц 6110», державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , надані у судовому засіданні. А саме, водій ОСОБА_2 не заперечував, що лівий покажчик повороту автомобіля «Toyota Avensis» був увімкнений, однак, з його слів, він його побачив вже на перехресті, у зв`язку з чим, прийшов до висновку, що ОСОБА_1 увімкнув його вже під час здійснення розвороту.
Тобто, водієм ОСОБА_2 було проігноровано вимоги п. 14.2.б Правил дорожнього руху, відповідно до якого, перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч. 
Крім того, водій ОСОБА_2 пояснив суду, що він побачив максимальне зниження швидкості автомобіля «Toyota Avensis», не зрозумів, який саме маневр намагається вчинити його водій, а тому прийняв рішення здійснити обгін, розуміючи, що закінчить його на перехресті у порушення вимог п. 14.6 Правил дорожнього руху, відповідно до якого обгін на перехресті заборонено. 
Слід зауважити, що адміністративне правопорушення – це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Таким чином, обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП ґрунтується виключно на припущеннях посадових осіб ВП № 2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області. 
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь. 
Крім того, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом, що передбачено ст. 7 КУпАП. 
За нормою ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини. 
Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. 
Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). 
Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності є винною у його вчиненні.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу доказів, які є у матеріалах справи, та які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, яка викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. 
Наявність таких обставин, яким не має розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Так, у матеріалах справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ОСОБА_1 не має жодного доказу, який би поза розумним сумнівом свідчив про те, що правопорушення дійсно мало місце и дійсно було вчинено особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП – провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Таким чином, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення події та наявності складу адміністративного правопорушення. 
Отже, у даному випадку, відсутні достатні, допустимі та безсумнівні докази, які б поза розумним сумнівом свідчили про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому суд приходить до висновку, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 24, 33, 221, 247, 268, 284, 294 КУпАП, - 
ПОСТАНОВИВ:
Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги. 
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. 

Суддя     О.О. Гончарова-Парфьонова