ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/8282/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Власова Ю. Л. (головуючого), Бенедисюка І.М., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Бутенка А. О., 
представників учасників справи:
позивача - Гарматін К.В.,
відповідача - Подольський А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу Акціонерного товариства "Гарантований покупець"
на рішення Господарського суду міста Києва від 21 жовтня 2025 року (суддя Паламар П.І.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17 лютого 2026 року (колегія суддів Михальська Ю.Б., Тищенко А.І., Мальченко А.О.)
у справі за позовом Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
до Державного підприємства "Гарантований покупець"
про стягнення 242 668 468,95 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - позивач або АТ "НАЕК "Енергоатом") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі - відповідач або ДП "Гарантований покупець") про стягнення 216 410 819,42 грн збитків внаслідок інфляції, а також 26 257 649,53 грн 3% річних за період прострочення 1-9 грудня 2021 року, 10 лютого 2022 - 27 лютого 2025 років, які не були охоплені раніше поданим позовом у господарській справі №910/20227/21.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані твердженням позивача про порушення відповідачем зобов`язань з повної та своєчасної оплати поставленої позивачем електричної енергії за договором купівлі-продажу електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів № 65-150-SD-20-00162-2007/04/20 від 28 жовтня 2020 року з додатковими угодами до нього (далі - Договір). При цьому обставини прострочення оплати переданої відповідачу позивачем протягом березня-листопада 2021 року електричної енергії за Договором підтверджуються рішенням Господарського суду міста Києва від 18 серпня 2022 року та постановою Північного апеляційного господарського суду від 22 лютого 2023 року у справі №910/20227/21. У даній справі позивачем заявлені до стягнення інфляційні втрати та 3% річних за період, що не був охоплений у межах справи №910/20227/21.

2. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

2.1. 28 жовтня 2020 року між Державним підприємством "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "НАЕК "Енергоатом" (продавець) та ДП "Гарантований покупець" (гарантований покупець) укладено Договір. У подальшому до даного Договору було укладено ряд додаткових угод.

2.2. Державне підприємство "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг", правонаступником якого з 11 січня 2024 року є АТ "НАЕК "Енергоатом", що діє в особі філії "Відокремлений підрозділ "Енергоатом-Трейдинг", зверталось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ДП "Гарантований покупець" про стягнення 1 280 909 784,17 грн за прострочення виконання грошових зобов`язань по додатковим угодам № 8/834/01/21 - 17/2141/01/21, 19/2328/01/21, 20/2410/02/21 до Договору (справа №910/20227/21).

2.3. Вимоги позову у справі №910/20227/21 складалися з основної заборгованості, яка станом на 01 грудня 2021 року утворилася за додатковими угодами №9/1275/01/21 - 12/1696/01/21, 17/2141/01/21, 19/2328/01/21, 20/2410/02/21 (далі - Додаткові угоди) до Договору в сумі 1 150 524 078,19 грн, та з нарахованих за прострочення виконання грошових зобов`язань пені, 3% річних, інфляційних втрат та штрафу.

2.4. У зв`язку зі здійсненими 10 грудня 2021 року та 29 грудня 2021 року ДП "Гарантований покупець" оплатами основного боргу на загальну суму 107 775 347,20 грн, АТ "НАЕК "Енергоатом" у відповіді на відзив від 10 лютого 2022 року у справі №910/20227/21 просило закрити провадження в частині вказаної суми оплати та стягнути наявний станом на 10 лютого 2022 року основний борг в сумі 1 042 748 730,99 грн та нараховані: 77 820 890,42 грн - пені, 13 895 206,20 грн - 3% річних, 21 208 655,54 грн - інфляційних втрат та 36 108 795,05 грн - штрафу 7 %.

2.5. Рішенням Господарського суду міста Києва від 18 серпня 2022 року у справі №910/20227/21 враховані вказані оплати, а також додатково здійсненні 31 травня 2022 року, 27 червня 2022 року оплати основного боргу в сумі 200 746 027,02 грн, у зв`язку із чим провадження у справі в частині стягнення 308 521 374,22 грн закрито та присуджено до стягнення з ДП "Гарантований покупець" основного боргу в сумі 842 002 703,97 грн. Також судом присуджено до стягнення з ДП "Гарантований покупець" 39 000 000,00 грн пені, 13 895 206,70 грн 3% річних, 21 208 655,54 грн втрат від інфляції, 18 000 000,00 грн штрафу, 571 077,15 грн витрат зі сплати судового збору.

2.6. Після прийняття оскаржуваного рішення та під час апеляційного перегляду справи відповідачем було сплачено 700 557 012,97 грн основної заборгованості.

2.7. Північний апеляційний господарський суд постановою від 22 лютого 2023 року скасував рішення Господарського суду міста Києва від 18 серпня 2022 року у справі №910/20227/21 в частині стягнення 700 557 012,97 грн основного боргу та ухвалив в цій частині нове рішення про закриття провадження. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 18 серпня 2022 року у справі №910/20227/21 залишив без змін.

2.8. Залишок основного боргу в сумі 141 445 691,00 грн відповідач добровільно сплатив у період з 18 жовтня 2023 року по 27 лютого 2025 року.

2.9. У цій справі позивач заявив вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, донарахованих на підставі частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за період невиконання відповідачем грошового зобов`язання за Додатковими угодами до Договору, що тривав з 01 до 09 грудня 2021 року та з 10 лютого 2022 року до 27 лютого 2025 року.

3. Короткий зміст судових рішень

3.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 21 жовтня 2025 року у справі №910/8282/25, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17 лютого 2026 року, позов задоволено. Присуджено до стягнення з ДП "Гарантований покупець" на користь АТ "НАЕК "Енергоатом" 216 410 819,42 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 26 257 649,53 грн 3% річних з простроченої суми, 847 840 грн витрат по оплаті судового збору.

3.2. Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з того, що обставини, встановлені у межах справи №910/20227/21, є преюдиційними для цієї справи у розумінні статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

3.3. Ураховуючи, що відповідач прострочив оплату за Договором, з нього на користь позивача відповідно до вимог статті 625 ЦК України підлягають стягненню 216 410 819,42 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 26 257 649,53 грн 3% річних з простроченої суми за період прострочення 1-9 грудня 2021 року, 10 лютого 2022 - 27 лютого 2025 років.

3.4. Доводи відповідача щодо ненастання строку оплати за Договором через укладення Угоди про врегулювання взаємної заборгованості та взаєморозрахунків №37-150-22-00 544 від 8 лютого 2022 року судами відхилені, оскільки відповідні умови цієї угоди не змінили положення основного Договору купівлі-продажу в частині строків проведення оплати за продану позивачем електричну енергію.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги

4.1. Акціонерне товариство "Гарантований покупець" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій скаржник просить залучити його до участі у справі №910/8282/25 як відповідача - правонаступника ДП "Гарантований покупець"; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21 жовтня 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17 лютого 2026 року у справі №910/8282/25; ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог; судові витрати покласти на позивача.

4.2. Скаржник зазначив, що подав касаційну скаргу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України.

5. Рух справи в суді касаційної інстанції

5.1. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 квітня 2026 року для розгляду зазначеної касаційної скарги визначено колегію суддів у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Булгакова І. В., Малашенкова Т. М.

5.2. Розпорядженням Заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 11 травня 2026 року №32.2-01/542 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи №910/8282/25 у зв`язку з відпусткою судді Булгакової І.В.

5.3. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 травня 2026 року справу №910/8282/25 передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Власов Ю.Л. - головуючий, Бенедисюк І.М., Малашенкова Т.М.

5.4. Ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2026 року задоволено заяву АТ "Гарантований покупець" про заміну сторони правонаступником, замінено відповідача у справі на АТ "Гарантований покупець". Відкрито касаційне провадження у справі. 

6. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

6.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.2. Нормами частини другої статті 300 ГПК України встановлені межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

7. Доводи касаційної скарги позивача

7.1. В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, АТ "Гарантований покупець" зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, без урахування висновків Верховного Суду, зроблених у подібних правовідносинах, а саме:

- не враховано висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 19 грудня 2025 року у справі №910/10365/25, від 30 серпня 2022 року у справі №904/1427/21, від 08 серпня 2019 року у справі №922/2013/18, від 25 березня 2021 року у справі №911/2961/19, від 07 квітня 2020 року у справі №907/29/19, від 12 квітня 2018 року у справі №910/16133/16, від 20 лютого 2019 року у справі №916/1689/17, щодо застосування частин четвертої, сьомої статті 75 ГПК України через призму умовного характеру преюдиційних обставин, встановлених у рішенні суду, що не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні;

- не враховано висновків Верховного Суду з постанов від 25 січня 2024 року у справі №910/1294/23, від 06 лютого 2026 року у справі №910/881/24 щодо можливості застосування відкладальної обставини у відносинах між учасниками ринку електричної енергії, яка визначається поведінкою інших осіб;

- не враховано висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 24 квітня 2019 року у справі №910/5625/18, від 13 лютого 2019 року у справі №924/312/18, від 17 жовтня 2018 року у справі №916/1883/16, щодо правил нарахування інфляційних втрат.

7.2. В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України АТ "Гарантований покупець" зазначає, що на день оскарження судових рішень попередніх інстанцій у цій справі відсутній висновок Верховного Суду з питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме статті 530 ЦК України в контексті Положення про покладання спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року №483 (зі змінами, далі - Положення про ПСО) у поєднанні з пунктом 3 Угоди між ДП "Гарантований покупець" та АТ "НАЕК "Енергоатом" про врегулювання взаємної заборгованості та взаєморозрахунків від 07 лютого 2022 року та пунктом 4.3 Договору.

7.3. В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України у взаємозв`язку зі статтею 310 ГПК України АТ "Гарантований покупець" зазначає, що суди попередніх інстанцій в порушення статей 75-80, 86 ГПК України не дослідили зміст Угоди між сторонами про врегулювання взаємної заборгованості та взаєморозрахунків від 07 лютого 2022 року, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення цієї справи.

7.4. Відповідач наголошує, що під час розгляду цієї справи судами не було надано оцінки його доводам щодо наявності укладеної сторонами Угоди про врегулювання взаємної заборгованості та взаєморозрахунків від 07 лютого 2022 року, якою фактично було змінено строк виконання зобов`язання ДП "Гарантований покупець" за Договором, а саме після підписання актів приймання-передачі наданої послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел між ДП "Гарантований покупець" та НЕК "Укренерго" за період 01 січня 2021 року - 31 грудня 2021 року, а також повної оплати заборгованості НЕК "Укренерго" перед ДП "Гарантований покупець" за цей період. При цьому станом на день звернення позивача до суду із цим позовом НЕК "Укренерго" не оплатило в повному обсязі заборгованість за надану послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, з огляду на що строк розрахунків за Договором у відповідача не настав.

8. Заперечення позивача на касаційну скаргу відповідача

8.1. АТ "НАЕК "Енергоатом" у відзиві на касаційну скаргу АТ "Гарантований покупець" зазначає про її необґрунтованість, просить залишити її без задоволення, а рішення попередніх судових інстанцій - без змін.

8.2. Посилається на те, що обставини стосовно прострочення відповідачем зобов`язання з оплати переданої йому позивачем протягом березня-листопада 2021 року електричної енергії за Договором встановлені судами у справі №910/20227/21, є преюдиційними та не підлягають повторному доказуванню у межах цієї справи №910/8282/25. Розрахунок інфляційних втрат зроблено позивачем арифметично правильно.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

9. Джерела права

9.1. Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

9.2. При цьому у частині третій статті 2 ГПК України зазначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, з-поміж інших, змагальність сторін та диспозитивність.

9.3. За змістом статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

9.4. Згідно зі статтею 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

9.5. Відповідно до статті 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

9.6. Згідно з частиною четвертою статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

9.7. За частиною сьомою статті 75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

9.8. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

9.9. Згідно з пунктом 1 Положення про покладання спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року №483 (в редакції від 29 грудня 2020 року) це Положення визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків учасниками ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії (далі - спеціальні обов`язки), що передбачають, зокрема, надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів з метою забезпечення стабільності, належної якості та доступності електричної енергії, підтримання належного рівня безпеки її постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку електричної енергії, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів прозорості та недискримінації.

9.10. Відповідно до пункту 4 Положення про ПСО спеціальні обов`язки покладаються на таких учасників ринку електричної енергії: гарантованого покупця електричної енергії; виробників електричної енергії, перелік яких наведено в додатку 1; постачальників універсальних послуг.

9.11. До спеціальних обов`язків належить: 

- продаж електричної енергії виробником електричної енергії - державним підприємством "НАЕК "Енергоатом" за двосторонніми договорами на електронних аукціонах гарантованому покупцю за ціною 150 гривень за 1 МВт*год;

- продаж електричної енергії виробником електричної енергії - ПрАТ "Укргідроенерго" за двосторонніми договорами на електронних аукціонах гарантованому покупцю за ціною 10 гривень за 1 МВт*год;

- продаж гарантованим покупцем електричної енергії за ціною, встановленою пунктом 6 цього Положення, постачальникам універсальних послуг за двосторонніми договорами купівлі-продажу електричної енергії в погодинних обсягах, необхідних для задоволення потреб побутових споживачів;

- купівля та/або продаж у торговій зоні "об`єднана енергетична система України" гарантованим покупцем електричної енергії на організованих сегментах ринку електричної енергії та/або за двосторонніми договорами купівлі-продажу електричної енергії, укладеними за результатами електронних аукціонів;

- купівля гарантованим покупцем електричної енергії за двосторонніми договорами та/або на організованих сегментах ринку електричної енергії у торговій зоні "острів Бурштинської ТЕС" з метою забезпечення необхідних погодинних обсягів електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії;

- надання постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за договорами про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за формою згідно з додатком 2;

- спрямування гарантованим покупцем різниці між доходами та витратами, що виникла під час виконання ним спеціальних обов`язків, визначених цим Положенням, на забезпечення покриття власних економічно обґрунтованих витрат на виконання спеціальних обов`язків із купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом та за аукціонною ціною (пункт 5 Положення про ПСО).

9.12. Виробник електричної енергії - державне підприємство "НАЕК "Енергоатом" зобов`язане у кожному розрахунковому місяці здійснювати продаж гарантованому покупцю на електронних аукціонах в установленому законодавством порядку електричної енергії в погодинних обсягах, необхідних для задоволення потреб побутових споживачів у торговій зоні "об`єднана енергетична система України". Погодинні обсяги, необхідні для задоволення потреб побутових споживачів, розраховуються та надаються гарантованим покупцем державному підприємству "НАЕК "Енергоатом" до 20 числа кожного місяця, який передує розрахунковому місяцю (пункт 7 Положення про ПСО).

10. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

10.1. У цій справі АТ "НАЕК "Енергоатом" на підставі частини другої статті 625 ЦК України заявило вимоги до ДП "Гарантований покупець" про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення оплати електроенергії за Договором (зокрема, за Додатковими угодами до нього) за періоди 01-09 грудня 2021 року та 10 лютого 2022 року - 27 лютого 2025 року.

10.2. Суди попередніх інстанцій встановили, що обставини щодо прострочення відповідачем оплати за електроенергію за вказаними Додатковими угодами до Договору встановлені судовими рішеннями у справі №910/20227/21, що набрали законної сили. Також рішеннями у справі №910/20227/21 з відповідача на користь позивача стягувалися, зокрема, річні та інфляційні за прострочення виконання, але за інші періоди, ніж заявлено у цій справі.

Вважаючи, що обставини стосовно прострочення відповідачем оплат за Додатковими угодами до Договору встановлені у межах справи №910/20227/21 та є преюдиційними для цієї справи, суди попередніх інстанцій у цій справі №910/8282/25 зазначені питання повторно не досліджували.

10.3. Разом із тим відповідач у цій справі надав суду копію укладеної сторонами Угоди про врегулювання взаємної заборгованості та взаєморозрахунків №37-150-22-00 544 від 08 лютого 2022 року, вказуючи на те, що сторони змінили порядок розрахунків за Договором, і станом на час звернення позивача із позовом у цій справі № 910/8282/25 строк розрахунків за Додатковими угодами до Договору у відповідача не настав, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

10.4. Щодо зазначених аргументів відповідача суд апеляційної інстанції у постанові від 17 лютого 2026 року у цій справі №910/8282/25 зазначив наступне:

"Так, відповідач посилається на існування відкладальної обставини у правовідносинах позивача з відповідачем за Договором, а саме фактичну неможливість розрахунку Гарантованим покупцем із позивачем через наявну заборгованість НЕК "Укренерго" перед ним. Відповідач наголошує, що між позивачем та Гарантованим покупцем було підписано Угоду про врегулювання взаємної заборгованості та взаєморозрахунків № 37-150-22-00 544 від 8 лютого 2022 року, відповідно до пункту 3 якої Гарантований покупець зобов`язався оплатити заборгованість перед ДП "НАЕК "Енергоатом", в тому числі яка виникла на підставі Договору купівлі-продажу електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів №65-150-SD-20-00162-2007/04/20 від 28 жовтня 2020 року, до 01 травня 2022 року, але не раніше підписання актів приймання-передачі наданої послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел між ДП "Гарантований покупець" та НЕК "Укренерго" за період 01 січня 2021 року - 31 грудня 2021 року, а також повної оплати заборгованості НЕК "Укренерго" перед ДП "Гарантований покупець" за цей період. Станом на день подання позову НЕК "Укренерго" не оплатило в повному обсязі заборгованість за надану послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, а тому у Гарантованого покупця, враховуючи положення пункту 3 Угоди, взагалі не настав строк розрахунків за Договором. У той же час Гарантований покупець добровільно здійснив повний розрахунок за Договором 27 лютого 2025 року, тобто до дати пред`явлення позову та до настання обставин, які відповідно до Угоди зумовлювали настання строку для здійснення такого розрахунку….

Суд у межах справи №910/8282/25 не встановлює повторно обставин щодо прострочення виконання зобов`язання з оплати відповідачем переданої йому позивачем протягом березня-листопада 2021 року електричної енергії за Договором купівлі-продажу електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів №65-150-SD-20-00162-2007/04/20 від 28 жовтня 2020 року, оскільки такі обставини вже встановлені у межах справи №910/20227/21 і є преюдиційними для даного спору. Угода про врегулювання взаємної заборгованості та взаєморозрахунків №37-150-22-00 544 підписана між АТ "НАЕК "Енергоатом" і ДП "Гарантований покупець" 08 лютого 2022 року, тобто до прийняття судом першої інстанції рішення у справі №910/20227/21, однак, як не заперечувалось відповідачем, до суду під час розгляду справи №910/20227/21 надана не була…. 

Тобто, наразі посилання відповідача на умови вказаної Угоди фактично спрямовані на перегляд обставин щодо настання строку виконання зобов`язань з оплати за Договором (із урахуванням додаткових угод до нього), встановлених у справі №910/20227/21, та до вимог про необхідність переоцінки на підставі нових доказів фактичних обставин, що були встановлені у судових рішеннях у справі №910/20227/21, які набрали законної сили. Зазначене є порушенням принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду, що у повній формі розкривається у "res judicata pro veritate habetur!" - "судове рішення визнається за істину".

Водночас, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що визначені цією Угодою події (підписання актів приймання-передачі, повна оплата заборгованості НЕК "Укренерго") визначені поведінкою інших осіб, не є такими, які неминуче мають настати, і в силу вимог статті 530 ЦК України не є визначеним строком виконання зобов`язання."

10.5. Тобто, суд апеляційної інстанції, з посиланням на подібні висновки суду першої інстанції, мотивує свій висновок щодо відхилення наданого відповідачем доказу - Угоди про врегулювання взаємної заборгованості та взаєморозрахунків - одночасно двома підставами, а саме: 1) укладена між сторонами Угода про врегулювання взаємної заборгованості та взаєморозрахунків не має доказової сили у цій справі, оскільки вона не була представлена суду у межах справи №910/20227/21, в якій встановлено факт виникнення заборгованості відповідача перед позивачем за Договором; 2) визначені Угодою події, які можуть і не настати, не можна вважати строком виконання зобов`язання.

10.6. При цьому, колегія суддів Верховного Суду зауважує, що зміст рішень судів попередніх інстанцій у цій справі, зокрема перелік встановлених ними у справі обставин, засвідчує, що умови Угоди про врегулювання взаємної заборгованості та взаєморозрахунків судами не досліджувалися та не аналізувалися.

10.7. Зазначаючи про неправильне застосування судами попередніх інстанцій статті 75 ГПК України, відповідач наводить загальні правові висновки Верховного Суду з посиланням на постанови від 19 грудня 2025 року у справі №910/10365/25, від 30 серпня 2022 року у справі №904/1427/21, від 08 серпня 2019 року у справі №922/2013/18, від 25 березня 2021 року у справі №911/2961/19, від 07 квітня 2020 року у справі №907/29/19, від 12 квітня 2018 року у справі №910/16133/16, від 20 лютого 2019 року у справі №916/1689/17.

10.8. Так, наприклад, у постанові від 30 серпня 2022 року у справі № 904/1427/21 Верховний Суд зауважував про те, що преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що відображується в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивостей преюдиціальності. Також преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.

10.9. У постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №922/2013/18, від 25 березня 2021 року у справі №911/2961/19 зазначено про те, що звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших господарських справах. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених статтею 75 ГПК України, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами встановленими ГПК України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Отже, господарський суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно оцінювати обставини (факти), які є предметом судового розгляду та ухвалити рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

10.10. Також, зазначаючи про неправильне застосування судами попередніх інстанцій статті 530 ЦК України, відповідач зазначає про висновки щодо необхідності врахування відкладальної обставини під час вирішення питання про настання строку оплати за договором купівлі-продажу електричної енергії, наведені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2026 року у справі №910/881/24.

10.11. Перевіривши доводи касаційної скарги АТ "Гарантований покупець" колегія суддів Верховного Суду вважає їх обґрунтованими, зокрема, в частині щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій частини четвертої статті 75 ГПК України під час вирішення цього спору.

10.12. Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що принцип диспозитивності, на підставі якого здійснюється судочинство у господарських справах, надає право сторонам спору на власний розсуд подавати суду докази, які вони вважають необхідними для підтвердження своєї правової позиції. При цьому суд вирішує справу на підставі наданих сторонами доказів.

З урахуванням цього, відповідач у межах справ №910/20227/21, 910/8282/25 самостійно вирішував, які докази він вважає необхідним подавати на підтвердження своєї правової позиції.

10.13. Як вбачається із встановлених судами у цій справі обставин, сторонами спору визнається: 1) обставина щодо укладення між ними Угоди про врегулювання взаємної заборгованості та взаєморозрахунків, яка стосувалася, у тому числі, заборгованості за Договором; 2) обставина щодо ненадання цієї Угоди суду як доказу під час розгляду справи №910/20227/21, а отже - недослідження судами умов вказаної Угоди під час вирішення справи №910/20227/21.

10.14. Ненадання ДП "Гарантований покупець" у справі №910/20227/21 суду Угоди про врегулювання взаємної заборгованості та взаєморозрахунків як доказу не означає, що ДП "Гарантований покупець" не може надати її та посилатися на неї як на доказ своїх доводів у межах цієї справи №910/8282/25. 

Так само, наведене не означає, що суди у межах цієї справи №910/8282/25 не зобов`язані досліджувати умови наданої відповідачем Угоди про врегулювання взаємної заборгованості та взаєморозрахунків, оскільки вона не аналізувалася судами у межах справи №910/20227/21.

10.15. Якщо обсяг представлених сторонами доказів у межах справ №910/20227/21 та 910/8282/25 є різним, суди у цій справі №910/8282/25 зобов`язані дослідити докази, що не були досліджені в іншій справі №910/20227/21, та з урахуванням всієї сукупності доказів зробити власні висновки, які можуть відрізнятися від висновків, зроблених судами у межах справи №910/20227/21 на підставі іншого обсягу доказової бази.

10.16. Оскільки судам у межах справ №910/20227/21 та 910/8282/25 представлені різні обсяги доказів, дослідження у межах цієї справи №910/8282/25 Угоди про врегулювання взаємної заборгованості та взаєморозрахунків та імовірне формування інших висновків, відмінних від тих, що зроблені судами у межах справи №910/20227/21, не може розглядатися як піддання сумніву або ревізія остаточних висновків судів у справі №910/20227/21.

З огляду на різний обсяг доказової бази, висновки суддів у справі № 910/8282/25 ніяким чином не можуть впливати на висновки судів у справі №910/20227/21.

10.17. Судові рішення у справі №910/20227/21 стосовно стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості та штрафних санкцій за Договором набрали законної сили, є обов`язковими для виконання і не піддаються сумніву.

Проте зазначене не є перепоною для відповідача доводити суду у межах цієї справи №910/8282/25 відсутність правових підстав для стягнення з нього річних та інфляційних за прострочення оплати за Договором за інші періоди (не охоплені у межах справи №910/20227/21) шляхом надання інших доказів, які не досліджувалися у межах справи №910/20227/21.

Із урахуванням наданих відповідачем доказів (Угоди про врегулювання взаємної заборгованості та взаєморозрахунків) висновки суду у цій справі №910/8282/25 можуть бути відмінними від висновків у справі №910/20227/21, що не може свідчити про неправомірність тих чи інших судових рішень, оскільки судами аналізувалися різні докази.

10.18. Отже, зважаючи на визнану сторонами обставину, що Угода про врегулювання взаємної заборгованості та взаєморозрахунків не досліджувалася судами у межах справи №910/20227/21, тобто, умови цієї Угоди та їх вплив на строки виконання Договору не були предметом судового розгляду у вказаній справі, суди попередніх інстанцій, розглядаючи цю справу №910/8282/25, зобов`язані були надати вичерпну правову оцінку доводам відповідача щодо ненастання його обов`язку здійснити розрахунок за Договором внаслідок укладення сторонами Угоди про врегулювання взаємної заборгованості та взаєморозрахунків. Наявність судового рішення у справі №910/20227/21 не обмежує відповідача у праві надати суду у межах цієї справи № 910/8282/25 інші докази та не виключає необхідність дослідження судами таких доказів.

10.19. З огляду на викладене висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позову у цій справі №910/8282/25 внаслідок наявності преюдиційно встановлених обставин у межах справи №910/20227/21 є передчасними та такими, що зроблені без встановлення істотних обставин справи.

10.20. Таким чином, колегія суддів Верховного Суду виснує, що під час касаційного перегляду цієї справи підтвердились підстави касаційного оскарження, визначені, зокрема, пунктами 1, 4 абзацу першого частини другої статті 287 ГПК України, а саме, суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми частини четвертої статті 75 ГПК України та внаслідок цього не дослідили наявний у справі доказ - Угоду про врегулювання взаємної заборгованості та взаєморозрахунків, яка, за твердженням відповідача, може доводити безпідставність заявлених до нього позивачем майнових вимог.

10.21. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

10.22. Колегія суддів Верховного Суду вважає, що недослідження судами попередніх інстанцій змісту Угоди про врегулювання взаємної заборгованості та взаєморозрахунків, внаслідок неправильного застосування частини четвертої статті 75 ГПК України, унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

10.23. Стосовно інших доводів касаційної скарги АТ "Гарантований покупець" колегія суддів Верховного Суду не може зробити висновків, оскільки вони напряму пов`язані із дослідженням умов Угоди про врегулювання взаємної заборгованості та взаєморозрахунків, чого у цій справі не зроблено. 

10.24. Зокрема, якщо суди попередніх інстанцій вважали, що в Угоді містяться відкладальні обставини, вони мали їх проаналізувати з урахуванням положень цивільного законодавства, висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зроблених у постанові від 06 лютого 2026 року у справі № 910/881/24, інших висновків Верховного Суду щодо правової природи таких обставин.

10.25. Так, відповідно до частини першої та третьої статті 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

10.26. Тлумачення частини першої та третьої статті 212 ЦК України дозволяє зробити висновок, що в самому тексті закону з метою характеристики сутності умови в правочині вжито термін "обставина", а не "подія", що дозволяє вважати, що законодавець не обмежує коло умов виключно подіями. Тому допустимим є вчинення умовних правочинів, в яких умовою є дія / дії та/або волевиявлення сторін правочину і третіх осіб. Це слідує також із загальноцивілістичного принципу свободи договору - якщо сторони бажають домовитися саме про таку умову в правочині, то немає жодних підстав їх в цьому обмежувати. Звісно, за винятком загальних обмежень свободи договору як такої. Для сторони, яка недобросовісно перешкоджає настанню обставини, передбачено правовий наслідок у вигляді настання обставини (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі №496/1561/16-ц).

10.27. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 754/4475/19 зазначено: "У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). З аналізу зазначеної норми можна зробити висновок, що відкладальна обставина, це така обставина, щодо якої невідомо, настане вона чи ні. Тобто сторони на момент укладення правочину, щодо якого правові наслідки пов`язуються з настанням певної обставини, усвідомлюють можливість ненастання такої обставини. Водночас згідно з абзацом другим частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. За змістом цієї норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, відповідна подія має неминуче настати. Тлумачення змісту договору не може бути таким, що призводитиме до неможливості виконання договірного зобов`язання взагалі і ніколи. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 740/2904/17".

10.28. Відкладальна обставина повинна мати вірогідний характер, однак сторонам завчасно невідомо, чи матиме місце така обставина. Укладаючи правочин з відкладальною обставиною, його сторони пов`язують виникнення прав і обов`язків за таким правочином з певною обставиною, щодо появи якої в майбутньому у сторін існує лише відповідна вірогідність. Відкладальна обставина може полягати у діях як однієї із сторін договору, так і третьої особи, яка нею не є, але у будь-якому разі повинна обумовлювати настання (зміну) відповідних прав і відповідних обов`язків обох сторін договору, а не лише однієї з них, та у момент укладання договору стосовно такої обставини має бути невідомо, настане вона чи ні. Отже, на відміну від строку, яким є визначений проміжок часу до відомого моменту або події, яка неминуче має настати, відкладальна обставина має характер такої обставини, що може і не настати.

10.29. Отже, судам слід дослідити та надати правову оцінку умовам пункту 3 Угоди про врегулювання взаємної заборгованості та взаєморозрахунків, визначивши їх як строк, подію, яка має неминуче настати, чи відкладальну обставину, дослідити чи змінюють умови Угоди умови Договору щодо порядку здійснення розрахунків, чи охоплюється умовами Угоди саме та заборгованість за Додатковими угодами до Договору, стосовно якої заявлені до стягнення річні та інфляційні, чи звільняє викладена в Угоді домовленість сторін відповідача від нарахування позивачем річних та інфляційних, заявлених до стягнення у межах цієї справи, чи відповідають умови угоди Положенню про ПСО, на яке посилається відповідач.

11. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

11.1. Пунктом 2 частини першої статті 308 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

11.2. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (частина третя статті 310 ГПК України).

11.3. Доводи скаржника про те, що місцевий та апеляційний господарські суди, приймаючи оскаржувані рішення і постанову, не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування норм статті 75 ГПК України, знайшли своє підтвердження. Внаслідок цього суди попередніх інстанцій не з`ясували повно і всебічно обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, не дослідили всіх наданих сторонами доказів та не надали оцінки всім аргументам сторін. Отже, оскаржувані судові рішення не відповідають критеріям законності та обґрунтованості, що є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду з урахуванням висновків суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовані судові рішення.

12. Судові витрати

12.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина чотирнадцята статті 129 ГПК України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314 - 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Гарантований покупець" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21 жовтня 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17 лютого 2026 року у справі №910/8282/25 скасувати.

3. Справу № 910/8282/25 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. Л. Власов

Суддя І. М. Бенедисюк

Суддя Т. М. Малашенкова